Дата документу 17.03.2021 Справа № 314/4142/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 314/4142/19                                                            Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Провадження №22ц/807/565/21                                      Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 березня 2021 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
Крилової О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтуваннясвоїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що їй стало відомо про те, що відповідач з почуття злоби до неї зняв світильник освітлення АДРЕСА_1 . Всі вулиці села освітлені, а біля будинку позивача, особи з інвалідністю 2 групи освітлення відсутнє.
ОСОБА_3 02 вересня 2019 року подала до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області заяву з пропозицією виправити порушення її прав та встановити на місце знятий світильник освітлення вулиці, проте врегулювати спір в досудовому порядку не вдалося.
Складання фахівцем позовної заяви коштує 500 грн., які позивачем визначені як матеріальна шкода. Крім того, ОСОБА_3 зазначила, що є людиною старочеського віку і усвідомлення такої негідної поведінки травмує її морально. Через дії відповідача ОСОБА_3 втратила сон і постійно плаче тому моральну травму оцінює у 50000 грн. 
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_4 вимагала суд визнати дії Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області по зняттю світильника вулиці біля будинків 98-100 с. Грізне незаконним та зобов`язати відповідача встановити світильник по вулиці Набережна біля будинків 98-100 с. Грізне Вільнянського району Запорізької області - негайно. Стягнути з Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на її користь матеріальну шкоду в розмірі 500 грн. і моральну шкоду в 50000 грн.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову. 
Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо визнання дій Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області по зняттю світильника освітлення біля будинку 98-100 в с. Грізне Вільнянського району Запорізької області незаконними, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не доведено в судовому порядку факту вчинення відповідачем таких дій. Вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн., судом першої інстанції залишено без задоволення з підстав недоведеності наявності такої шкоди, недоведеності протиправності дій відповідача та наявності причинно-наслідкового зв`язку між ними. Відмовляючи у стягненні 500 грн., як матеріальної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що фактично заявлена вимога є відшкодуванням судових витрат, а отже підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України, та не може бути задоволена у зв`язку з відмовою у позові та недоведеністю таких витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на упередженість головуючого судді у першій інстанції, про що їй стало відомо зі слів людей. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 грудня 2020 року в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3 .
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК Украхни не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
03 лютого 2021 року у заяві про ознайомлення з матеріалами справи, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач добровільно повернув світильник на місце на опору згідно схеми села. Просить суд критично оцінити висновок в рішенні суду - подано заяву до поліції. Світильник ніхто не крав, а відповідач визнає що його перемістили. 
Так, приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 02 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до голови Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області із заявою, в якій зазначила, що сільрада зробила добру справу – освітила вулиці. При цьому один світильник на АДРЕСА_2 не поставили. Точніше спочатку освітлення було, проте з початку судових засідань світильник зник. Таким чином, сільський голова з почуття злоби зняв світильник. З огляду на невідповідність дій сільського голови ст. 19 Конституції України, ОСОБА_3 , просила повернути світильник АДРЕСА_2 (а.с. 6). 
Вбачається також, що розглянувши вищевказану заяву, Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області в листі від 16 вересня 2019 року повідомила ОСОБА_3 про те, що в 2018 році сільською радою виконано реконструкцію мереж вуличного освітлення в с.Грізне. Згідно проектної-документації в селі було заплановано встановлення 38 (тридцяти восьми) світильників, які і були встановлені. Але через деякий час було виявлено відсутність світильника біля житлового будинку АДРЕСА_3 . Подано заяву до відділення поліції, та крадія світильника не було встановлено. При складанні бюджету сільської ради на 2020 рік, будуть передбачені кошти на поточний ремонт вуличного освітлення, в тому числі на заміну світильників (а.с. 59).
До відповіді Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької областідолучена копія акту-прийому виконаних робіт та схеми освітлення вулиць с. Грізне (а.с. 60-66).
З акту обстеження мережі вуличного освітлення в с. Грізне, складеного комісією сільської ради вбачається, що комісією встановлено що на опорі між житловими будинками 100 та 76 світильник є в наявності (а.с. 55).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначила, що дії Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області щодо зняття світильнику по АДРЕСА_1 , є незаконними та спричинили їй моральну шкоду. 
Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76  ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77  ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 1,6  ст. 81 ЦПК України передбачено,  що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Разом з тим, на підтвердження своїх вимог, та обставин, на які ОСОБА_3 посилається у позовній заяві, останньою не надано будь-яких доказів. Зокрема, за матеріалами справи неможливо встановити, що проектною документацією було заплановано встановлення світильника біля будинків АДРЕСА_2 , що лічильник було знято Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, тощо.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, вирішуючи спір про відшкодування шкоди у цій справі обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. 
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Враховуючи викладене, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення дій відповідачем, які завдали шкоди позивачу.
За таких обставин розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги щодо упередженості головуючого судді у суді першої інстанції, окрім посилань заявниці на таке упередження, також не підтверджені жодними доказами.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 17 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: