ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3215/20  Номер провадження 22-ц/814/699/21	Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гузь Тетяни Олегівни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області  від 10 грудня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Хіневич В.І. в м. Кременчук із складанням повного тексту рішення  14 грудня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення вартості Ѕ частини майна,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що в період перебування у шлюбі з відповідачем вони 22.03.2019 року придбали автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 року випуску. Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 зазначений автомобіль; поділити майно, що є у спільній сумісній власності в натурі: визнати вказаний автомобіль приватною власністю ОСОБА_1 , припинивши право спільної сумісної власності; стягнути з ОСОБА_1 на її користь вартість 1/2 частини вказаного автомобіля в сумі 124 934,54 грн. 

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області  від 10 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення вартості 1/2 частини майна задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля Toyota Verso, універсал, двигун об`ємом 2231 см3 дизель, кузов НОМЕР_1 , 2009 року виготовлення, в сумі 124 934,54 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1250 грн. та витрати на проведення експертизи №99 від 03.08.2020 року в сумі 900 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що спірний автомобіль набутий у шлюбі, за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя.
Рішення оскаржила адвокат Гузь Т.О. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Зазначає, що суд розглянув справу за відсутності відповідача та його представника, не прийнявши клопотання про відкладення судового засідання. Зазначена обставина позбавила можливості ОСОБА_1 довести, що автомобіль придбано за його власні кошти, а отже є його особистою приватною власністю.
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 квітня 2016 року по 18 вересня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 22.03.2019 року придбано автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .
Вказаний автомобіль 22.03.2019 року зареєстрований за ОСОБА_1 , а 29.08.2020 року транспортний засіб по договору купівлі – продажу перереєстрований у ТСЦ 5348 (м. Горішні Плавні) на ОСОБА_4 (а.с.43). 
Відповідно до висновку експерта №99 авторознавчого дослідження від 03.08.2020 року ринкова вартість автомобіля Toyota Verso, універсал, 2009 року випуску, кузов НОМЕР_1 , складає 249869 грн 07 коп. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 року випуску, кузов НОМЕР_1 набутий сторонами за час шлюбу, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивача, тому наявне право одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Вимога позивача про визнання автомобіля Toyota Verso, універсал, 2009 року виготовлення, кузов НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя, поділ даного майна в натурі не підлягає до задоволенню, оскільки майно вже відчужене та належить іншій особі.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, однак в частині стягнення судового збору в відповідача рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного:
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України  від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року  у справі № 404/1515/16-ц.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Установивши, що автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 року випуску, придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.
Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження   № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Доводи апеляційної скарги щодо придбання ОСОБА_1 спірного автомобіля за його власні кошти не підтверджені належними та допустимими доказами.
У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. 
Згідно ст. 77  ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Як встановлено ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. 

ОСОБА_1 08.10.2020р. отримав ухвалу районного суду про відкриття провадження у справі та був ознайомлений із пропозицією щодо надання відзиву та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються ( а.с.26,30), однак не скористався можливістю надати відзив, як і не надано жодного доказу про те, що спірний автомобіль 
є його особистою приватною власністю. Відповідних вимог з цього приводу відповідачем також заявлено не було.
Між тим, згідно ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Доводи відповідача не містять належних та допустимих доказів щодо належності автомобіля Toyota Verso тільки ОСОБА_1 .
Стосовно доданих до апеляційної скарги квитанцій про перерахування коштів гр. ОСОБА_5 , колегія суддів виходить з положень ч.3,6 ст.367 ЦПК України та зазначає, що дані обставини не досліджувались судом першої інстанції, оскільки йому не надавались, як і не обгрунтована неможливість їй надати в порядку, визначеному ст.83 цього ж Кодексу.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано заяву адвоката Гузь Т.О. про перенесення розгляду справи призначеного на 10 грудня 2020 року.
З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання у зазначену дату було повідомлено представника відповідача ОСОБА_6 (а.с. 40).
Згідно протоколу від 10.12.2020 року судове засідання розпочалось о 10.02 год. (а.с. 47).
Заява адвоката Гузь Т.О. про перенесення розгляду справи була надіслана на електронну адресу суду першої інстанції 10.12.2020 року о 10.06 год та зареєстрована канцелярією районного суду о 10.10 год. (а.с. 51,75).
Оцінивши вказане, колегія суддів вбачає, що заява ОСОБА_6 про перенесення розгляду справи була надіслана не завчасно, оскільки судове засідання вже розпочалось на момент надходження заяви до суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині порушень процесуального права не знайшли свого підтвердження.
Отже, рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог є вірним, обгрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Разом з тим, згідно п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій.
ОСОБА_1 надано посвідчення учасника бойових дій від 17 червня 2015 року серія НОМЕР_3 (а.с. 70).
Отже, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області  від 10 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судового збору в сумі 1250 грн. підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гузь Тетяни Олегівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області  від 10 грудня 2020 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 1250 грн. 

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області  від 10 грудня 2020 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04.03.2021 р.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна