ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/46/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/3891/20 Категорія: на ухвалу 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       11 лютого 2021 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б. 	
за участю секретаря	Чуйко А.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Манзар Тетяни Володимирівни на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, –

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси выд 01 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.
05 жовтня 2020 року представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Манзар Т.В. направила до суду заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати за правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
При постановленні ухвали районний суд вважав, що заявником (відповідачем) не наведено доводів та не надано доказів необгрунтованості дій позивача. 
Судом першої інстанції зазначено, що відсутні належні та допустимі докази недобросовісності дій позивача, систематичної протидії правильному та швидкому вирішенню спору.
Окремо суд зазначив, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено нормами ч. 9 ст. 141 ЦПК України
Адвокат Манзар Т.В., діючи в інтересах відповідача, оскаржила вказану ухвалу районного суду в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права і є необґрунтованою і такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.
Апелянт наголошує на необґрунтованості дій позивача при зверненні до суду з позовом, внаслідок чого відповідач поніс відповідні судові витрати. Необґрунтованість дій позивача (на переконання апелянта) полягає у зверненні до неналежного відповідача та у тому, що підставами позову було незадовільне надання послуг в готелі під час відпочинку, що змусило ОСОБА_2 виїхати передчасно з готелю.
Крім того, апелянт вказує на ігноруванні та не врахуванні районним судом при постановленні оскаржуваної ухвали практики Верховного Суду.
Вважаючи ухвалу суду незаконною, апелянт просить її скасувати, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву відповідача ФОП ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу.
Правом на подачу відзиву позивач не скористався.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до районного суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок невиконання умов договору на туристичне обслуговування № 126185 від 31 січня 2020 року на загальну суму 18 500 грн.
Ухвалою районного суду від 24 вересня 2020 року позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України за заявою позивача (спір вирішено в добровільному порядку).
Згідно з вказаною нормою процесуального закону суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Судом наголошено, що залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача – це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія – це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстав подання такої заяви.
Приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
ОСОБА_2 скерувала до суду заперечення на заяву представника відповідача про стягнення з неї понесених ФОП ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість таких вимог, визнання позовних вимог відповідачем та сплату коштів у добровільному порядку.
Представник відповідача посилається на понесення судових витрат на професійну правничу допомогу саме в наслідок необґрунтованих дій позивача, з чим вірно не погодився суд першої інстанції, з огляду на те, що право на звернення до суду є правом останнього. В ході розгляду справи судом не встановлено випадків зловживання позивачем своїми процесуальними правами.
У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат слід відмовити.
Колегія суддів враховує, що позивач просив залишити позов без розгляду внаслідок добровільного вирішення спору, оскільки останньому були повернені грошові кошти у розмірі 9 726,60 грн. При цьому, більший розмір матеріальної та моральної шкоди, заявлений позивачем у позові (13 500 грн та 5 000 грн) внаслідок порушення умов договору туристичного обслуговування, не свідчить про необґрунтованість дій позивача при зверненні до суду з такими позовними вимогами.
Безпідставність позовних вимог (як вважає представник відповідача) не може оцінюватися як необґрунтовані дії позивача. Такі обставини є предметом встановлення в ході розгляду справи по суті та не можуть вирішуватися судом на стадії вирішення питання розподілу судових витрат внаслідок залишення позову без розгляду.
Доводи апелянта в частині необґрунтованості дій позивача через пред`явлення позову до неналежного відповідача колегія суддів оцінює критично, оскільки належність відповідача, залучення до справи співвідповідача чи його заміна вирішується судом у порядку ст. 51 ЦПК України в ході підготовчого розгляду справи, а визначення відповідача є правом позивача. 
До того ж, приписами ч. 5 ст. 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача в ході розгляду справи по суті оцінюється судом та є підставою для відмови у задоволенні позову, проте не свідчить про необґрунтованість дій позивача. 
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №154/1453/18 непереконливі, оскільки правова позиція суду за результатами розгляду вказаної справи стосувалася критеріїв оцінки адвокатських витрат, їх обґрунтованості та співмірності, а не оцінки обґрунтованості чи необґрунтованості дій позивача для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9218/15 ( на яку також посилається апелянт) викладені позиції щодо критеріїв реальності, необхідності та розумності адвокатських витрат, ролі суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, своєчасного подання доказів таких витрат. Проте вказана постанова не містить позиції суду щодо оцінки дій позивача у випадку залишення позову без розгляду за його заявою, що є предметом дослідження та доказування у даній справі.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Манзар Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Судді