ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1101/21 Справа № 189/1918/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Макарова М.О.
                       за участю секретаря – Мазур Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: фізична особа – підприємець ОСОБА_3 про визнання незаконною приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , скасування рішення Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області №Р-731-31/VII від 12.02.2019 року
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: фізична особа – підприємець ОСОБА_3 про визнання незаконною приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , скасування рішення Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області №Р-731-31/VII від 12.02.2019 року посилаючись на те, що він з 2012 року є землекористувачем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0.1129 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Виникнення в нього права користування даною земельною ділянкою пов`язано з договором дарування ОСОБА_4 житлового будинку з існуючими господарськими будівлями та спорудами розташованого на вказаній земельній ділянці у вказаному розмірі та за вказаною адресою нотаріально посвідченого 25.10.2012 року /ВТА № 362356 р/н 1894. Жодних заперечень з боку суміжних землекористувачів щодо існуючої межі вказаної земельної ділянки у тому числі і сусіднього землекористувача за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 – не виникало. Позивач зазначає, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 задовго до укладення договору дарування надавалася ОСОБА_4 у тому числі безпосередньо у власність згідно рішення 13 сесії 22 скликання Покровської селищної ради від 08.08.1997 року, однак в зв`язку із допущеною помилкою даний державний акт було скасовано за позовом ОСОБА_4 . На протязі останніх 6 років між опікуном ОСОБА_5 , а потім ОСОБА_2 , як суміжним землекористувачем земельної ділянки, яка частково межує із земельною ділянкою позивача площею 0,1129га. існує суперечка щодо проходження межі земельної ділянки між вказаними земельними ділянками. Незважаючи на вищевказані обставини, а саме існування спору стосовно меж присадибних земельних ділянок, ОСОБА_2 було приватизовано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області № Р-731-31/VІІ від 12.02.2019 року. Позивач вважає вказане рішення таким, що винесене з порушенням вимог закону, оскільки на підставі вказаного рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1224255100:04:007:019, а також вказаним рішенням надано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 . Однак у оскаржуваному рішенні відсутня жодна інформація щодо: категорії земель із яких передається земельна ділянка, відсутнє визначення конкретизації її розміру саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (забудова), а який розмір для ведення господарства (рілля). Крім цього було порушено процедури, що встановлені Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, ч. 1,6,7,8,9 ст. 118 Земельного кодексу України, ЗУ «Про землеустрій». Таким чином, оскільки земельна ділянка відповідача раніше не була сформована та не було встановлено її меж в натурі (на місцевості), передача даної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 мала відбуватись виключно після розроблення та затвердження проекту відведення вказаної земельної ділянки. Натомість земельна ділянка позивача була сформована відповідно до вищезазначених вимог закону станом на 13.09.2002 року на час її передання ОСОБА_4 . 
Просив визнати незаконною приватизацію (безоплатну передачу у власність)  ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в розмірі 0,0711 га., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1  кадастровий номер 1224255100:04:007:0019 та визнати протиправним та скасувати рішення Покровський селищної ради Покровського району Дніпропетровської області за № Р-731-31/VІІ від 12.02.2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)  ОСОБА_2   (том 1 а.с.3-5). 

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області  від 09 вересня 2020 року у задоволенні позовних  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: фізична особа – підприємець ОСОБА_3 про визнання незаконною приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , скасування рішення Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області №Р-731-31/VII від 12.02.2019 року - відмовлено (том 2 а.с.40-51).

Не погодившись з рішення суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 2 а.с.57-60). 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно копії договору дарування будинку від 25.10.2012 року та копії витягу Про Державну реєстрацію прав від 29.10.2012 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці Покровської селищної ради площею 0,1129 га (том 1 а.с. 6). 
Згідно копії акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність від 13.09.2002 року та копії збірного кадастрового плану було встановлено ОСОБА_4 межі земельної ділянки, що передається у приватну власність розміром 0,1215 га. за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 8,9).
Згідно копії рішення Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 » № Р-731-31/УІІ від 12.02.2019 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1224255100:04:007:0019; надано у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку в розмірі 0,0711 га (кадастровий номер 1224255100:04:007:0019), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 10).
Згідно копії газети «Покровський край» № 8 від 04.05.2018 року видно, що в ній розміщувалось оголошення наступного змісту «Зацікавленим особам ПОВІДОМЛЯЄМО, що згідно з «Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. № 376, що вони ЗАПРОШУЮТЬСЯ на встановлення й узгодження в натурі меж земельної ділянки, що розташована у АДРЕСА_2 , яке відбудеться 11 травня. Початок – о 10-й год. ОСОБА_6 » (том 1 а.с. 53).
Згідно копій підтверджень про поштові вручення та опис вкладення видно, що ОСОБА_1 14.06.2018 року отримав акт погодження меж земельної ділянки, копії оголошення в газеті та лист посвідчення (том 1а.с. 54,55).
Згідно копії акту комісії про вирішення земельного спору за адресою: АДРЕСА_2 від 09.08.2018 року видно, що за висновком комісії було погоджено межу між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; розміри та місцезнаходження земельної ділянки показані на кадастровому плані земельної ділянки, що додається (том 1 а.с. 56,57).
Згідно копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 а площа земельної ділянки 0,0711 га. кадастровий номер: 1224255100:04:007 із додатками видно, що було підготовлено технічну документацію, якою передбачено встановити зовнішні межі та розмір земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0711 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том 1 а.с. 96-136).
Згідно копій свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічного паспорту видно, що власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами є ОСОБА_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( том 1 а.с. 125-133).
Згідно відповіді Голови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2020 року видно, що по цивільній справі № 189/480/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтування) незаконно зведених будівель та споруд проводиться розгляд справи (том 1 а.с. 168).
Згідно Інформації вих.№ 779/0/2-20 від 09.07.2020 року Покровської селіщної ради Покровського району Дніпропетровської області з додатками видно, що рішенням Покровської селищної ради від 10.09.2015 року № 1309-39/УІ надавався дозвіл ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 із земель житлової та громадської забудови населених пунктів Покровської селищної ради; у відповідності до Інформаційної довідки № 214811513 від 03.07.2020 року з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна відомості про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 відсутні. Також відсутні відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки, про державну реєстрацію обтяжень на земельну ділянку за вищевказаною адресою. У відповідності до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.07.2020 року земельна ділянка кадастровий номер 1224255100:04:007:0003, розташована за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності. ОСОБА_1 власником вказаної земельної ділянки не являється; у відповідності до Інформаційної довідки № 214811513 від 03.07.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про реєстрацію іншого речового права, в тому числі щодо права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 відсутні. Разом з тим, відповідно до вищевказаної Інформаційної довідки у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до договору дарування від 29.10.2012 року. У зв`язку з цим відповідно до ст. 120 ЗК України ОСОБА_1 є фактичним користувачем земельної ділянки за вищевказаною адресою, який використовує цю ділянку без правовстановлюючих документів; у відповідності до Інформаційної довідки № 214812101 від 03.07.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 15.12.2017 року зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1549. З цього часу згідно ст. 120 ЗК України він став фактичним користувачем земельної ділянки та використовував без правовстановлюючих документів до моменту оформлення відповідних документів на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1224255100:04:007:0019 з 01.03.2019 року; рішення Покровської селищної ради про передачу в користування земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 не приймалось; ОСОБА_1 передавалась у власність земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до рішення Покровської селищної ради від 22.07.2013 року № 757-24/УІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 », разом з тим, це рішення було скасовано рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2016 року по справі № 189/2488/15-ц; з копії наданої архівної копії рішення селищної ради від 04.08.1997 року № 135-ХІІІ/ХІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» з додатком – 1 прим на 2 арк видно, що ОСОБА_4 передавалась у приватну власність земельна ділянка розміром 0,08 га. (докази скасування відсутні); рішення щодо надання земельної ділянки у користування ОСОБА_2 Покровською селищною радою не приймалося, оскільки він набув права власності на об`єкт нерухомого майна і до нього перейшло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому обсязі, що були у попереднього землекористувача; рішення щодо встановлення меж земельної ділянки кадастровий номер 1224255100:04:007:0019 Покровською селищною радою не приймалося; надано копію технічної документації (том 1а.с. 211-265).
Згідно копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2012 року у справі № 2-762/11 було визнано незаконним Державний акт серії Р2 № 200548 про право приватної власності на землю, який виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 8).
Згідно копії листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у Покровському район № 133/112-20 від 03.08.2020 року у відповідності до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами 1224255100:04:007:0019 площею 0,0711 га. та № 1224255100:04:007:0003 площею 0,1048 га. є сформованими суміжними земельними ділянками, які жодним чином не накладаються одна на одну (том 2 а.с. 23).
Згідно наданої копії кадастрового плану на земельну ділянку по АДРЕСА_2 її розмір є 0,1129 га. присвоєно номер 1224255100:04:007:0003 (том 2 а.с. 28).

Також судом 1 інстанції був допитаний свідок ОСОБА_7 , яка суду показала, що між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 в 2018 році був спір щодо меж земельних ділянок і комісія неодноразово виїжджала на  АДРЕСА_2  та АДРЕСА_1 . Більш детально вона вже цих обставин не пам`ятає. В документи вони змін не вносили, оскільки судом було скасовано право власності  ОСОБА_1 ..  ОСОБА_1  побудував на чужій земельній ділянці без будь-яких дозвільних документів. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та необґрунтованими. 

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між суміжними землекористувачами виникла суперечка, про що зазначено в тексті позовної заяви. 

Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Користувач суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, що підтверджується копією газети «Покровський край» та показаннями свідка ОСОБА_7 .

Потрібно відрізняти позовні вимоги про встановлення та про відновлення меж земельної ділянки.
Згідно ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.
Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.
Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.
Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.
У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).
Статтею 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Згідно ст. 16 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.
Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України.
Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.
Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.
Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці.
Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру є офіційними.Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Згідно ст. 24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Зміна найменування акціонерного товариства у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.
У разі надання відмови з підстави, визначеної абзацом другим частини шостої цієї статті, заявнику повідомляється найменування та адреса органу, до повноважень якого належить здійснення державної реєстрації земельної ділянки.
На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.
При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.
Пунктом 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 року, передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.
Згідно із частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.
Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності, зокрема, для особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, визначеної статтею 121 цього Кодексу, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV), у строки, що обумовлюються угодою сторін.

З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 уклав договір з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , яка й виготовила проект землеустрою. 

Відповідно до статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).
За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.
Одним із суміжних землекористувачів із земельною ділянкою, яку ОСОБА_2 отримав у власність шляхом приватизації є ОСОБА_1 .. У зв`язку із цим позивач звернувся до останнього для підписання акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, ОСОБА_1 не підписав вказаних документів з невідомих суду підстав, адже був належним чином сповіщений про час та місце встановлення меж земельної ділянки.
Зідно з положеннями статті 55 Закону № 858-IV установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686.
Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.
Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

За таких обставин суд 1 інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правомірно не взяв до уваги в якості підстав для задоволення позову твердження позивача про надання йому в користування та правомірність користування земельною ділянкою розміром 0,1129 га., оскільки дане твердження не підтверджене жодним належним та допустимим доказом, при цьому копія кадастрового плану не є належним доказом цим обставинам, оскільки не підтверджена первинними документами про передачу у користування чи власність позивачеві чи попередньому власникові земельної ділянки зазначеним розміром.
Також не є підставою для задоволення позовних вимог й твердження позивача про те, що на спірній земельній ділянці маються забудови позивача, оскільки до матеріалів справи не надано доказів правомірності таких забудов і виділ з цією метою земельної ділянки. 
Натомість, єдиним документом, що підтверджує розмір наданої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 є архівна копія рішення селищної ради від 04.08.1997 року № 135-ХІІІ/ХІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» з додатком – 1 прим на 2 арк з якої видно, що ОСОБА_4 (попередньому власнику) передавалась у приватну власність земельна ділянка розміром 0,08 га. А доказів скасування чи зміни цього рішення, так само як і збільшення цієї земельної ділянки матеріали справи не містять, про що зазначено під час дослідження матеріалів справи судом.
Таким чином, фактично, земельна ділянка, що перебуває у використанні ОСОБА_1 розміром понад 0,08 га. є самовільно зайнятою земельною ділянкою. 
При цьому, твердження позивача про те, що в результаті приватизації земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 відбулося накладення меж земельних ділянок і про існування відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі повністю спростовуються відповіддю ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у Покровському район № 133/112-20 від 03.08.2020 року, так само як і спростовують твердження про наявність в цьому ж реєстрі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 0,1129 га. 
А тому, прийняте рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 так і приватизація за ним цієї земельної ділянки жодним чином не порушують прав та свобод ОСОБА_1 .
Не є підставою для задоволення позовних вимог твердження представника позивача про відсутність і неповідомлення суміжного землекористувача ОСОБА_1 про встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 , оскільки дане твердження спростовується матеріалами справи, а саме оголошенням в газеті «Покровський край».

Враховуючи викладене, оскільки чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, колегія суддів погодується із висновком суду 1 інстанції, що така відмова ОСОБА_1 не була перешкодою для завершення ОСОБА_2 процедури приватизації земельної ділянки, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: