П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/19990/19
Провадження № 22-ц/4815/225/21

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Харечко С.П.
Ухвалу суду першої інстанції проголошено
повним текстом за відсутності учасників справи
та без фіксування судового процесу
технічними засобами 
18.11.2020 в м. Рівне Рівненської області 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Лук`янової Марії Леонідівни; ст. державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпинської Аліни Юріївни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лук`янової Марії Леонідівни на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2020 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, 
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року в суд звернувся державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі – державний виконавець; Рівненський МВ ДВС) з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника – ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що на примусовому виконанні Рівненського МВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження №62204817, куди входять п`ять виконавчих проваджень на загальну суму стягнення 553 439, 79 гривень та 16 500 доларів США з урахуванням суми виконавчого збору і витрат виконавчого провадження. За виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , що виданий 20.09.2013 Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області, закордонні паспорти: НОМЕР_3 , виданий 07.08.2012, та НОМЕР_4 , виданий 05.03.2020. 
Державний виконавець звертав увагу, що судові рішення на день звернення до суду з поданням боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на виконання, не здійснено. З огляду на це звернувся до суду з відповідним поданням. 
Ухвалою Рівненського міського суду від 18 листопада 2010 року подання державного виконавця задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , що виданий 20.09.2013 Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області, закордонні паспорти: НОМЕР_3 , виданий 07.08.2012 та НОМЕР_4 , виданий 05.03.2020, до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №569/19990/19, виданий 18.08.2020 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3 760 гривень; виконавчим листом №569/19990/19, виданий 18.08.2020 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 15 000 доларів США. 
У поданій апеляційній скарзі представник боржника – адвокат Лук`янова М.Л. покликається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, які полягали у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права і неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи.
На її обґрунтування зазначалося про помилковість висновку суду щодо ухилення боржника від виконання судового рішення, оскільки відсутня інформація стосовно його працевлаштування з органів Пенсійного фонду України, так само як і не значиться він як платник податків в органах Державної податкової служби та як особа, яка отримує доходи з нарахованого податковим агентом на користь платників податку, про що вказано у Державному реєстрі фізичних осіб України. Не містять відомостей про зареєстровані за боржником транспортні засоби і дані з органів Міністерства внутрішніх справ України, а також відсутнє нерухоме майно, про що свідчать Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Тобто у ОСОБА_1 відсутнє належне майно і доходи, за рахунок якого він міг би виконати рішення суду. При цьому ж суд стверджує, що боржник ухиляється від виконання судового рішення.
Неправильність застосування норм матеріального права полягає у відсутності посилань на обставини, які свідчили би про ухилення боржника від виконання судового рішення, що суперечить положенням ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".
Щодо тверджень про обґрунтованість подання державного виконавця, то заявник вказувала про відсутність доказів, якими було б мотивовано такий висновок. Тобто їй незрозуміло, чому невжиття заходів до задоволення подання може утруднити чи зробити неможливим виконання рішень судів за зведеним виконавчим провадженням №62204817 та чим він мотивований, що вважає недодержанням вимог ст. 263 ЦПК України.
Автор апеляційної скарги звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів про вручення боржнику копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень і виклик до виконавця. Тому через відсутність відповідних доказів переконана, що боржник не є достеменно обізнаним із обставинами здійснення виконавчого провадження, що він активним чином перешкоджає цьому та ухиляється від виконання, маючи можливість виконати судове рішення.
Вважаючи, що обмеження у праві виїзду за межі України боржника не лише не спрямоване на забезпечення виконання рішень суду про стягнення за зведеним виконавчим провадженням, однак очевидно унеможливить виконання рішень у майбутньому, а факт його ухилення від виконання рішення суду нічим не доведений, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовивши державному виконавцю у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався, хоча про право його подати до 26 лютого 2020 року їм було роз`яснено. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості подання, оскільки боржник ухиляється від виконання судових рішень, а невжиття заходів до задоволення вимог державного виконавця в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішень судів за зведеним виконавчим провадженням №62204817.
Як з`ясовано судом, і ці обставини видно з матеріалів справи, на примусовому виконанні Рівненського МВ ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №62204817, до складу якого входить п`ять виконавчих проваджень на загальну суму стягнення у 553 439, 79 гривень і 16 500 доларів США з урахуванням суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а саме 1.) виконавчий лист №569/8333/19, виданий 11.02.2020 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 373 607 гривень інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань; 2.) виконавчий лист №569/15217/19, виданий 30.04.2020 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 122 079, 99 гривень заборгованості за кредитним договором від 06.12.2011 б/н та 1 921 гривень судового збору; 3.) постанова ДП 018 №748355, видана 24.11.2019 Управління патрульної поліції в Рівненській області про стягнення штрафу з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 850 гривень; 4.) виконавчий лист №569/19990/19, виданий 18.08.2020 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 760 гривень судового збору; 5.) виконавчий лист №569/19990/19, виданий Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15 000 доларів США за договором позики.
17 вересня 2020 року державним виконавцем відкрито виконавчі провадження №№ 63053117 і 63053204, про що винесено відповідні постанови, якими також зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанов направлено сторонам виконавчого провадження.
Того ж числа винесено постанови про приєднання виконавчих проваджень №№63053117 і 63053204 до зведеного виконавчого провадження №62204817, а їх копії за вих. №№148077 та 148098 направлено боржнику для виконання і стягувачу – до відома.
Тоді ж за вих. №148108 боржнику за адресою: АДРЕСА_1 , надіслано письмовий виклик державного виконавця про явку для надання підтверджуючих документів щодо сплати боргу, а у разі її несплати – пояснень щодо причин невиконання рішення суду.
Очевидним є те, що постанови від 17 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №№63053117 та 63053204 і виклик державного виконавця від того ж числа надіслані засобами поштового зв`язку "Укрпошта" рекомендованим листом №3302807449858. Боржником вони отримані 23 вересня 2020 року.
Не заперечується сторонами виконавчого провадження, що на час обмеження ОСОБА_1 в особистому немайновому праві судові рішення боржником не виконано, а будь-яких дій на його виконання ним не вчинено. 
Державним виконавцем при примусовому виконанні рішень суду було встановлено, що органи Пенсійного фонду України не володіють даними про те, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку, про що свідчить відповідний лист №1065225009 від 17.09.2020. 
З відповіді Державної фіскальної служби України від 15.11.2020 №90426582 видно, що платник податків з таким податковим номером чи за серією і номером паспорта на обліку в органах Державної податкової служби не перебуває. 
Так само і за змістом листа Державної фіскальної служби України від 15.11.2020 №90426581 не знайдено таких боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку з Державного реєстру фізичних осіб України.
Орган Міністерства внутрішніх справ України своїм листом від 15.11.2020 №90426583 підтвердив відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів.
Не містить інформації про зареєстроване за ОСОБА_1 нерухоме майно і Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. 
Зареєстрованим місцем проживання боржника з 06 серпня 2010 року є АДРЕСА_1 , однак при виїзді туди державним виконавцем перебування боржника на місці не було встановлено.
Оскільки будь-яких інших заходів примусу до виконання судових рішень вжити за наведених обставин було об`єктивно неможливо, а боржник ухиляється від покладених на нього зобов`язань, тому 26 жовтня 2020 року представник стягувача звернувся до Рівненського МВ ДВС про доцільність направлення до суду подання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Згідно із пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника – фізичної особи чи керівника боржника – юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів. 
Норми статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" вказують, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні подання до застосування підлягають норми права, на які покликався державний виконавець, суд першої інстанції обґрунтовано тимчасово обмежив боржника у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №569/19990/19, що виданий 18.08.2020 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 760 гривень судового збору і за виконавчим листом №569/19990/19, виданим 18.08.2020 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15 000 доларів США заборгованості за договором позики.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не ухилявся від виконання судових рішень, оскільки йому не було відомо про існування виконавчого провадження, то вони на увагу не заслуговують. Так, на а.с. 76-78 містяться копії списків рекомендованих листів ф.103 Відділення поштового зв`язку №28 Рівненської дирекції "Укрпошта" та витяг від 21.10.2020 з веб-сайту "Укрпошти" про рух поштового відправлення, де зазначається про направлення ОСОБА_1 копій постанов державного виконавця та виклику. Поготів, боржник був достовірно обізнаний із судовими рішеннями, якими з нього на користь стягувачів, в т.ч. і ОСОБА_3 , було стягнуто грошові кошти. Між тим, будь-яких заходів до добросовісного та належного виконання рішення суду він не вжив, що свідчить про його умисне небажання виконувати і уникнення від зобов`язань.
Тому не можна погодитися і з аргументами заявника про неправильність застосування норм матеріального права, адже вони спростовуються правильністю висновків суду.
Необґрунтованими є і покликання представника боржника на відсутність доказів, якими мотивовано подання державного виконавця, а тому і оскаржувану ухвалу, оскільки не зазначено, яким чином невжиття заходів до задоволення подання може утруднити чи зробити неможливим виконання рішень судів за зведеним виконавчим провадженням №62204817. 
Так, стаття 1291 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
       Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
       Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
       Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).
Решта доводів апеляційної скарги є безпідставними і тому колегією суддів також відхиляються.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.
Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Лук`янової Марії Леонідівни залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2020 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 02.03.2021

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.В.Боймиструк 

Н.М.Ковальчук