Справа № АЕ-111/1999                        Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/2768/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2021 року м.Львів

      Справа № АЕ-111/1999
    Провадження № 22ц/811/2768/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Ванівського О.М., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області, постановлену у м. Сокалі 1 вересня 2020 року у складі судді  Фарини Л.Ю.,
у справі         
за скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С.,-

встановив:
       
29 липня 2019 року Савка Р.І. в інтересах  ОСОБА_1 звернувся з цією скаргою. Просив поновити строк для звернення зі скаргою, визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. від 23 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52960665. В обґрунтування скарги посилається на те, що оскаржуваною постановою відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на підставі постанови Сокальського районного суду від 6 грудня 1999 року на користь ОСОБА_3 аліментів на дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму щомісячно, починаючи з 23 листопада 1999 року, і до повноліття сина. Зазначає, що, згідно матеріального права, яке існувало станом на 1999 рік, така постанова була виконавчим листом. Виконавче провадження відкрито за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , до якої було приєднано копію постанови суду та копію довіреності. Вказує, що виконавче провадження №52960665 відкрито на підставі копії постанови суду від 6 грудня 1999 року, а не на підставі її оригіналу чи дублікату як того вимагає законодавство. Стверджує, що лише на підставі оригіналу виконавчого документу або його дублікату державний виконавець Безносяк Н.С. вправі відкрити виконавче провадження. Зазначає, що ОСОБА_1 не отримував постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і не міг її отримати, оскільки знаходиться за кордоном, а дізнався про існування постанови 26 червня 2020 року. Вважає, що не пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, оскільки не знав про її існування, але і просить такий поновити.
Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 1 вересня 2020 рокускаргу залишено без розгляду. 
Ухвалу суду оскаржує  ОСОБА_2  в інтересах  ОСОБА_1 .В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Належно повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подали. ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності ОСОБА_1 .
Розгляд справи проведено у їх відсутності.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наступним.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародними договорами.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».
Державний виконавець у даному виконавчому провадженні з виконання постанови суду від 6 грудня 1999 року №АЕ-111/1999 використовував надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допустив порушення прав та законних інтересів громадян, сторін виконавчого провадження. 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно із ст.448 цього Кодексу скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.
Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом.
Згідно із ст. 122 цього Кодексу строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно із ст. 126 цього Кодексу, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.
З матеріалів справи вбачається, що 8 липня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано скаргу на дії державного виконавця, у якій він просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. про відкриття виконавчого провадження ВП №52960665 від 23 листопада 2016 року про примусове виконання постанови Сокальського районного суду від 6 грудня 1999 року №АЕ-111/1999 про стягнення в користь ОСОБА_3 аліментів на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму щомісячно, починаючи з 23 листопада 1999 року і до його повноліття.
Державним виконавцем відкрито виконавче провадження шляхом винесення відповідної постанови.
У матеріалах справи та виконавчих провадженях відсутні дані про отримання копій постанови про відкриття виконавчого провадження боржником за виконавчими провадженням ОСОБА_1 .
В матеріалах справи наявна постанова про стягнення аліментів із ОСОБА_1 (а.с. 7).
3 квітня 2019 року ОСОБА_1 та адвокат Бордюк М.Й. уклали договір про представництво інтересів ОСОБА_1 та надання правової допомоги у справі про стягнення аліментів із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 (а.с. 10).
Відповідно до заяви від 5 квітня 2019 року адвокат Бордюк М.Й. ознайомився із матеріалами справи про стягнення аліментів (а.с. 9).
29 липня 2019 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_7 подано скаргу на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому ВП № 52960665. До цієї скарги долучено копію постанови державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. про відкриття виконавчого провадження від 23 листопада 2016 року. Тобто у квітні 2019 року та станом на 29 липня 2019 року боржнику було відомо про постанову про стягнення аліментів. 
На час подання скарги (29 липня 2019 року) боржнику було відомо про відкриття виконавчого провадження в межах якого його обмежено у виїзді за кордон та заборонено керувати транспортними засобами.
Однак скарга подана 3 липня 2020 року.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує виконання остаточних, обов`язкових судових рішень. Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд». 
Сторони повинні дотримуватись процесуальних строків, пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги, що відповідає конституційному та конвенційному принципу правової визначеності.
Відповідно до ст. 127 та ч.2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом. Суду слід з`ясовувати чи пропущено особою строк на подання скарги та у випадку якщо так чи є підстави для поновлення такого строку. Вказане стосується в особливому порядку випадків коли рішення, дії чи бездіяльність оспорюються через значні проміжки часу, що має місце і у даному випадку.
Особа має право на оскарження дії, рішення чи бездіяльності державного виконавця у стислий десятиденний строк з дня коди вона дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод.
З матеріалів справи вбачається, що достовірних даних про вручення копій оскаржуваного рішення державного виконавця боржнику немає, як і даних про його ознайомлення з такою. Доказів цього, державним виконавцем не надано.
Встановлено, що боржнику було відомо про проведення виконавчих дій, зокрема встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у ВП № 52960665.
З того часу ОСОБА_1 міг дізнатись про відкрите виконавче провадження, рішення у якому він оскаржував 29 липня 2019 року та відповідно про винесену оскаржувану ним постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 листопада 2016 року, як сторона виконавчого провадження реалізовуючи свої права при здійсненні виконавчого провадження та маючи можливість знайомитись з матеріалами такого.
Доводів про перешкоди, наявність об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали ОСОБА_1 вчинити вказане протягом майже року, ним не наведено, лише зазначено, що він перебуває за кордоном, однак доказів цього не надано.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про залишення скарги без розгляду, оскільки така після спливу значного строку після винесення оскаржуваного рішення та після значного періоду коли він міг дізнатись про виконавче провадження та рішення, значно перевищує встановлений законом десятиденний строк на оскарження рішень державного виконавця, а також відсутність будь-яких доводів з приводу поважності причин пропуску такого значного строку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням вимог.

Керуючись:  п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 1 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 березня 2021 року.

Головуючий 

Судді