ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 р.	Справа № 480/5556/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 р. (ухвалене суддею Кравченком Є.Д.) по справі № 480/5556/20
за позовом  ОСОБА_1  
до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)  
про визнання протиправними і скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просила: визнати протиправними і скасувати постанови старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ясенок І.Ю. про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2020 р. ВП №     61483516, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.05.2020 р. і постанову відповідача № 52373162 від 05.03.2020 р.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 р. ВП №     52373162; визнано протиправною та скасовано постанову Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2020 р.             ВП № 61483516; визнано протиправною та скасовано постанову Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.05.2020 р. ВП № 61483516.
Не погодившись із рішенням суду першої     інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення      Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити  позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про виконавче провадження",     Кодексу адміністративного судочинства України      та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч. 4 ст.       229, ч. 2       ст.       313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове      засідання       всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Згідно із ч. 1  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо доводів апелянта, що позивачем пропущено десятиденний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України таку позовну заяву може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що жодних доказів направлення на адресу позивача оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять.
В свою чергу, з матеріалів справи встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1 від 17.08.2020 р. про надання копії постанови державного виконавця отримано позивачем 17.08.2020 р. (а.с.66). Повторно про надання постанови про відкриття виконавчого провадження заява ОСОБА_1 надійшла до відділу 20.08.2020 р., про що свідчить відмітка з підписом останнього та отримано копію вказаної постанови 20.08.2020 р. (а.с.68), про що і зазначає сам відповідач.
З позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 27.08.2020 р., що підтверджується відміткою суду про отримання (а.с.1)
Таким чином, з урахуванням дати отримання оскаржуваної постанови, позовна заява від 27.08.2020 р. (відповідно до відмітки суду) подана ОСОБА_1 в межах строку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не      підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що постановою Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27.09.2016 р. відкрито виконавче провадження № 52373162 (а.с. 33) з примусового виконання виконавчого листа № 2-899/1 від 28.12.2012 р., виданого на виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.12.2012 р. по справі № 1806/2-899/11 (а.с. 44-47), яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/15-12/2734 від 27.05.2007 р. в розмірі 77060,09 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.11.2012 р. становить 615941,30 грн., в тому числі сума основного боргу 43018,21 доларів США, що еквівалентно 358952,69 грн., сума % - 17950,78 доларів США, що еквівалентно 76534,14 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 7885,24 доларів США, що еквівалентно 14137,25 грн., пеня за несвоєчасне погашення % - 8205,86 доларів США, що еквівалентно 12813,09 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - 4-кімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 75,32 кв.м, житловою площею 49,2 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , передану в іпотеку за іпотечним договором № 1097 від 25.05.2007 р. шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, яка буде визначена па підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом.
В ході виконавчого провадження, на адресу Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла заява стягувача від 25.02.2020 р. про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с. 48).
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, постановою Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП № 52373162 від 05.03.2020 р. повернуто виконавчий документ стягувачу, п. 2 якої визначено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження вивести в окреме провадження (а.с. 52-53).
Цього ж дня старшим державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП               № 52373162 від 05.03.2020 р. у розмірі 61594,13 грн. (а.с. 15).
Постановою Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 06.03.2020 р. відкрито виконавче провадження № 61483516 з примусового виконання постанови Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 р. ВП № 52373162 (а.с. 57).
В ході виконавчого провадження ВП № 61483516 18.05.2020 р. старшим державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 83).
Не погодившись з постановами державного виконавця позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності постанов державного виконавця.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини другої     статті 19 Конституції України     органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ).
Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VІІІ, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, в редакції чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52373162 від 27.09.2016 р., у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
З матеріалів справи встановлено, що у п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52373162 від 27.09.2016 р. зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
Водночас пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
За правилами ч. 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно із ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція),  у п. 1 розд. 1 якої визначено, що ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року  № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Так, положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, п.1 ч.1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом, що кореспондуються з нормами п.8 розд. III Інструкції.
Одночасно у  п. 22 розд. ІІІ Інструкції встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму  Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Отже, законодавець передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім того,  у п. 20 розд. ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Отже, умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання виконавчого документа; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2020 р. у справі № 2540/3203/18.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що фактично не відбулося стягнення за пред`явленим до примусового виконання виконавчого листа № 2-899/11, виданого 28.12.2012 р. Ковпаківським районним судом м. Суми, в ході здійсненого державним виконавцем виконавчого провадження ВП № 52373162, оскільки це  виконавче провадження припинено за заявою стягувача.
Державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі, про що свідчить і відсутність результатів виконання (суму, яку фактично стягнуто) у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 52373162 від 05.03.2020 р. та відмітка у самій постанові про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 р. № 52373162, що дає підстави для висновку про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору в розмірі 61594,13 грн. спірною постановою ВП № 52373162 від 05.03.2020 р.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в розмірі, який визначений у спірній постанові ВП №52373162 від 05.03.2020 р., а отже, така постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону № 1404-VIII та, як наслідок, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що постанови Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2020 ВП № 61483516 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.05.2020 ВП № 61483516 були прийняті на підставі та з метою примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 52373162 від 05.03.2020, то вони, також, є протиправними та підлягають скасуванню.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 30.05.2018 р. у справі № 808/3791/16, від 18.10.2018 р. у справі № 442/2670/17, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки у вказаних постановах, обставини справи є різними.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанов державного виконавця.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до       вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі       Hirvisaari v. Finland       від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справіTorija v. Spain       від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Керуючись ст. ст.       229,       243,       271,       287,       308,       313,       316,       322,       325,       326,       328,       329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 р. по справі № 480/5556/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін