УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/19747/14-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М. 
Категорія 39     Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Коломієць О.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Ковальської Я.В.
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира, занесену до протоколу судового засідання від 19 серпня 2019 року, постановлену суддею Чішман Л.М.
у цивільній справі №295/19747/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", третя особа - ОСОБА_4 , про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі – Банк, ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду із позовом. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути солідарно з позичальника та поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість за кредитом станом на 15.08.2016 в загальній сумі 35824,51 доларів США, що по курсу НБУ становить 1017545,86 грн, з яких: строкова заборгованість по кредиту – 19112,75 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту – 6558,72 доларів США; строкова заборгованість по процентах – 128,29 доларів США; прострочена заборгованість по процентах – 10024,75 доларів США. В обґрунтування поданого позову Банк посилався на невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №2/7/010208 від 01.02.2008 року. 
У лютому 2015 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати кредитний договір №2/7/010208 від 01.02.2008 року недійсним з моменту його укладення. В обґрунтування поданого позову посилався на невідповідність кредитного договору вимогам Законів України «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність».
Ухвалою судді Богунського районного суду м.Житомира від 18 лютого 2015 року первісний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження (а.с.69 т.1).
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залишення позовної заяви Банку без розгляду за безпідставністю. Замінено позивача - публічне акціонерне товариство «БМ Банк» його правонаступником АТ «БМ-2018» (а.с.86-87 т.3).
25 червня 2019 року ОСОБА_5 подала клопотання про залучення її як правонаступника кредитора (а.с.145 т.3). З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за Договором в сумі 39 312,96 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 1 049 002,50 грн, з яких: за основним боргом по кредиту – 25 671,47 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 685 001,47 грн; по процентах – 13 641,49 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 364 001,01 грн.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира, занесеною до протоколу судового засідання від 19 серпня 2019 року, замінено кредитора на ОСОБА_5 , прийнято її уточнену позовну заяву (а.с.26-31 т.4).
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу про заміну кредитора та прийняття позовної заяви. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково вирішив питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_5 у судовому засіданні шляхом постановлення протокольної ухвали без відповідного обґрунтування та всупереч ст.1054 ЦК України, вимог постанов Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та від 31.10.2018 у справі № 465/646/11 здійснив заміну банку - фінансової установи на фізичну особу в кредитних правовідносинах. Крім того вказує, що судом не вирішено питання за його зустрічним позовом та позовом ПАТ «БМ Банк» та порушено п.п.32, 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Сторонам у справі не було вручено копії позовної заяви з додатками, чим порушено ст.190 ЦПК України, допущено інші порушення норм процесуального права. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Постановою Верховного Суду від 2 грудня 2020 року попереднє судове рішення Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Згідно з приписами ч.5 ст.411 ЦПК висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі за первісним позовом був ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ-2018» (а.с.75 т.3).
30.05.2019 року між АТ «БМ-2018» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест-Кредо» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №2/7/010208 від 01.02.2008, укладеним між  ПАТ «БМ Банк» та  ОСОБА_1  (а.с.99,117,137-140 т.3). 
Цього ж числа між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_5 укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.102,124-127,130-133 т.3).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.  Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні  в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Крім того, відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю із цими особами. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.
Відповідно до ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. 
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Розглядаючи заяву про заміну сторони у справі, суд першої інстанції із врахуванням положень статті 204 ЦК України та змісту укладеного між ТОВ «ФК Інвест-Кредо» і ОСОБА_5 договору про відступлення права вимоги за кредитним договором дійшов обгрунтованого висновку про її задоволення.
Враховуючи викладене, ухвала Богунського районного суду міста Житомира, занесена до протоколу судового засідання, від 19 серпня 2019 року, якою замінено кредитора на ОСОБА_5 є законною.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира, занесену до протоколу судового засідання від 19 серпня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. 

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 26.01.2021 року.