справа № 758/3200/19
головуючий у суді І інстанції Денисенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/2711/2021
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
15 січня 2021 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушення конституційних прав, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, припинити порушення трудових прав, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відновлення становища, яке існувало до порушення, 
 
В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ  «АВК Конфекшінері» (далі - ТОВ «АВК Конфекшінері») про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва  від 11 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням заявнику строку для усунення його недоліків (а.с. 2-3).
 Ухвалою Подільського районного суду міста Києва  від 31 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «АВК Конфекшінері» про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушення конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відновлення становища, яке існувало до порушення визнано неподаною та повернено позивачу (а.с. 50-51).
Не погодившись із зазначеною ухвалою районного суду, 17 листопада 2020 року ОСОБА_1 безпосередньо до Київського апеляційного суду було подано апеляційну скаргу  на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2019 року, в якій скаржник просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що всі необхідні відомості, на відсутність яких посилався суд першої інстанції, були викладені в позові, а заявляючи, що позивачем в недостатньому розмірі сплачено судовий збір, суд не був позбавлений можливості зменшити/відмінити судовий збір або відстрочити його сплату на певний строк, проте суд першої інстанції не вчинив ніяких дій та не здійснив жодної можливості відкрити провадження для забезпечення захисту прав громадянина України.
Зазначив, що для встановлення всіх обставин справи необхідно відкрити провадження у справі та надати можливість сторонам надати відзив на позовну заяву, однак суд, не відкриваючи провадження, намагався встановити дійсні обставини справи та вирішити спір, що є неприпустимим.
Вважав, що судом протиправно не вирішено питання про звільнення його від сплати судового збору, враховуючи його тяжкий стан здоров`я, непрацездатність і необхідність догляду за своїми дітьми.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року було витребувано з Подільського районного суду міста Києва цивільну справу №758/3200/19 за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ "АВК Конфекшінері" про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушення конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відновлення становища, яке існувало до порушення для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .                                                                           
            Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив. 
            Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачу ухвалою від 31 липня 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що ухвала суду у повному обсязі не виконана, а зазначені в ній недоліки не усунуті.
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду міста Києва  від 11 червня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ "АВК Конфекшінері" про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушення конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відновлення становища, яке існувало до порушення була залишена без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив із того, що вона не відповідає вимогам
статей 175, 177 ЦПК України, а саме заявником, не обрано конкретний спосіб захисту порушеного права, не зазначена ціна позову та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Також, суд першої інстанції вказав, що із позовної заяви не вбачається про який наказ йде мова, поновлення на якій конкретно роботі та посаді просить позивач, яким чином необхідно відновити становище, яке існувало до порушення та в чому полягає таке порушення.
Надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом п`яти  днів з дня отримання копії ухвали позовної заяви в новій редакції з її копією та копіями всіх документів, що додаються до неї, відповідно для всіх учасників справи.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1 .
Апеляційний суд враховує, що чинним ЦПК України не визначено ані ступеню деталізації обґрунтування позовних вимог, ані конкретного переліку доказів, які мають бути подані на підтвердження тієї чи іншої вимоги.
Вказівки суду на невиконання позивачем вимог ухвали не ґрунтуються на вимогах ст. ст. 175 - 177 ЦПК України. Форма і зміст заяви, враховуючи суть вимог, правовідносини між сторонами, відповідали вимогам ст. 175 ЦПК України.
Сама по собі процесуальна неможливість оскарження ухвали про залишення позовної заяви без руху не зобов`язує позивача беззаперечно виконувати вимоги суду щодо усунення недоліків, якщо ці вимоги не відповідають вимогам закону.
Залишаючи позовну заяву без руху в тому числі з підстав не надання позивачем обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Як убачається із змісту позовної заяви, позивач просив суд стягнути середній заробіток за період, який залежить від часу вирішення цього спору судом, а відтак, не є таким, що наперед міг бути відомий позивачеві. 
Таким чином, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», мав самостійно попередньо визначити розмір судового збору.
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що із позовної заяви не вбачається про який наказ йде мова, поновлення на якій конкретно роботі та посаді просить позивач, яким чином необхідно відновити становище, яке існувало до порушення та в чому полягає таке порушення колегія суддів виходить із наступного.
Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.
Судом першої інстанції не враховано вимоги статті 189 ЦПК України, якою визначено завдання підготовчого провадження, якими, зокрема, є: остаточне визначення предмета спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Також згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.
Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, могли бути з`ясовані судом після відкриття провадження в справі.
У апеляційній скарзі позивач також вказує на те, що визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву з підстав несплати судового збору судом першої інстанції не вирішено питання про звільнення його від сплати судового збору.
Як убачається із матеріалів справи позивач оскаржував ухвалу Подільського районного суду міста Києва  від 11 червня 2019 року про залишення його позовної заяви без руху.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а ухвалу суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат скасовано та в цій частині справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалюючи рішення про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення без руху в частині визначення розміру судових витрат, апеляційний суд виходив із того, що позивачем було заявлено вимоги майнового та не майнового характеру, зокрема і вимоги, за які позивач, у відповідності до Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, та встановлено, що судом першої інстанції не було вказано розмір судового збору, який слід було сплатити позивачу за подання позову.
Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду не може погодитись із наявністю підстав для повернення позовної заяви, оскільки наведені в оскаржуваній ухвалі підстави є формальним та не відповідають засадам дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Таким чином, помилкова ухвала Подільського районного суду міста Києва  від 31 липня 2019 року підлягає скасуванню відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, із направлення справи до суду першої інстанції для продовження вирішення питання про відкриття провадження у цій справі.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України. 
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва  від 31 липня 2019 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий	Т.О. Писана    	
Судді	К. П. Приходько	
 		
	С.О. Журба