КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 761/5997/18
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/3873/2021                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
2 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                         
                                                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                               при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року (суддя Фролова І.В.) за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів,
встановив:
 
рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 3 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 866 275грн 11коп., що еквівалентно 30 000 доларів США.
У листопаді 2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 липня 2018 року, посилаючись на те, що 16 вересня 2020 року він уклав з Адвокатським бюро «Тарасов та партнери» договір про надання правової допомоги, адвокат Назаренко Є.О. на виконання своїх зобов`язань за договором дослідив матеріали справи та виявив, що основним доказом наявності заборгованості є договір оформлення авансу на купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 , який нібито укладений 5 жовтня 2013 року між позивачем та спадкодавцем відповідача - ОСОБА_4 .
Також заявник зазначав, що адвокатом було встановлено, що 20 серпня 2015 року до НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області надійшла ухвала Шевченківського районного суду міста Києва про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 382/1767/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про виконання умов договору та стягнення коштів, предметом почеркознавчої експертизи було дослідження почерку та підписів, які були виконані ОСОБА_4 на договорі оформлення авансу на купівлю-продаж квартири від 5 жовтня 2013 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 
8 жовтня 2020 року адвокат отримав копію висновку експерта № 3-03/1098 від 28 вересня 2015 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, згідно якого підпис на договорі оформлення авансу на купівлю-продаж квартири від 5 жовтня 2013 року ймовірно був виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням дійсних 
                                                                             
підписів ОСОБА_4 .
Заявник стверджував, що про існування вказаного висновку йому стало відомо тільки 8 жовтня 2020 року, вищезазначений висновок експерта є нововиявленою обставиною для справи та доказом, що доводить нікчемність (фіктивність) договору оформлення авансу на купівлю-продаж квартири від 5 жовтня 2013 року, дослідження якого призвело б до прийняття іншого судового рішення та є підставою для відмови у задоволенні позову.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 липня 2018 року, прийняти нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позову.
Заявник посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки на момент розгляду справи ні йому, ні його представнику не було відомо про існування висновку почеркознавчої експертизи, так як він не був обізнаний з матеріалами попередніх справ.
Заявник стверджує, що висновок експерта є доказом, що доводить нікчемність договору оформлення авансу на купівлю-продаж квартири від 5 жовтня 2013 року, на підставі якого була стягнута заборгованість, 
Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не поданий.
Позивач ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений через свого представника - адвоката Поліщука М.А. (с.с.96-97 т.3), однак ні позивач, ні його представник у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали.
Третя особа ОСОБА_6 про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, наявною у матеріалах справи, судове повідомлення повернулося без вручення з відміткою листоноші про відсутність адресата за вказаною адресою (с.с.103 т.3), про зміну місця проживання третя особа суд не повідомляв, тому відповідно до положень ст. 131 ЦПК України вважається, що судове повідомлення вручене належним чином.
Виходячи з викладеного та положень ст. 372 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу у відсутність позивача та третьої особи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_1 - адвоката Назаренка Є.О., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 3 липня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року,  позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 866 275грн 11коп., що еквівалентно 30 000 доларів США.
Обґрунтовуючи заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що йому не було відомо про наявність висновку судової почеркознавчої експертизи від 28 вересня 2015 року, згідно якої підпис на договорі оформлення авансу на купівлю-продаж квартири від 5 жовтня 2013 року ймовірно був виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів ОСОБА_4 .
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається відповідач, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах процесуального права.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими 
закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Отже, нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені судом, який ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомими тільки після його ухвалення.
Відповідно до частини четвертої статті 423 цього Кодексу не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).
Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення коштів з ОСОБА_1 , суд виходив з того, що відповідач не надав доказів того, що договір 

підписаний не ОСОБА_7 , зокрема, не заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_7 у договорі оформлення авансу на купівлю-продаж квартири від 5 жовтня 2013 року.
До заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 додано копію супровідного листа НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області від 28 вересня 2015 року № 6/3-0310304 про направлення на адресу Шевченківського районного суду міста Києва висновку експерта від 28 вересня 2015 року № 3-03/1098 за результатами проведеної судової експертизи за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» у цивільній справі № 382/1767/14-ц провадження № 2/761/1067/2015 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , неповнолітнього ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , про виконання умов договору та стягнення коштів (с.с.7 т.3). 
Отже, про наявність вищезазначеного висновку експертизи ОСОБА_1 було відомо на час розгляду даної справи, так як він був учасником спору у цивільній справі № 382/1767/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , неповнолітнього ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , про виконання умов договору та стягнення коштів, у межах якої була проведена судова почеркознавча експертиза.
Посилання відповідача на те, що він не був обізнаний про проведення експертизи та наявність висновку, оскільки не приймав участь у розгляді справи № 382/1767/14-ц, колегія суддів вважає безпідставними, так як ОСОБА_1 був відповідачем у даній справі, з ухвали суду у зазначеній справі від 7 червня 2017 року вбачається, що представник ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні (с.с.19 т.3),  а відтак останній знав та міг дізнатися про наявність такого висновку.
При цьому, колегія суддів враховує, що на час постановлення ухвали про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 у цивільній справі № 382/1767/14-ц 7 червня 2017 року ОСОБА_1 набув повноліття.
Отже, висновок судової почеркознавчої експертизи існував на час розгляду даної справи судом, про його існування відповідач був обізнаний та міг бути обізнаним, як учасник попереднього судового спору, мав можливість надати його суду, крім того, не був позбавлений можливості при розгляді даного спору заявити клопотання про призначення експертизи, про що зазначив суд у рішенні, а відтак вказаний доказ не є нововиявленою обставиною і відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. 
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що обставини, на які посилається відповідач, не є нововиявленими обставинами.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив доводи заявника, не допустив порушення норм процесуального права, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до 
 
Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 11 березня 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт  

Судді                                                                        Г.М. Кирилюк

                                                                                  Т.А. Семенюк