Постанова                                                  
Іменем України                     
 
17 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 761/47212/17
провадження № 61-6938св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,          
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів

за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від                 10 грудня 2018 року в складі судді Мальцева Д. О. та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у складі колегії суддів:                  Кашперської Т. Ц.,  Мережко М. В., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання договору та стягнення коштів.
 
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 15 квітня               2016 року між сторонами укладено договір будівельного підряду № 001625 (далі - договір підряду, договір). За умовами договору підряду та додаткової угоди              1 до нього відповідач зобов`язався здійснити будівництво об`єкта та пов`язані з ним будівельні роботи за кошти замовника до 30 серпня 2017 року.
 
На виконання умов договору позивач за період з 19 квітня 2016 року до                       04 травня 2017 року надав відповідачу 541 000,00 грн, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, будівництво об`єкта за надані грошові кошти не здійснив. 
 
Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задовольнив. Розірвав договір будівельного підряду від 15 квітня 2016 року № 001625, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), стягнув з      ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   541 000,00 грн, сплачених позивачем на виконання цього договору, та 5 410,00 грн  судового збору.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеними між сторонами правочинами. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
Київський апеляційний суд постановою від 06 березня 2019 року рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що відповідач не виконав зобов`язань за договором будівельного підряду, унаслідок чого позивач як замовник вимушений був відмовитися від нього, належних і допустимих доказів прийняття позивачем виконаних робіт (пункт 4 договору підряду) відповідач не надав, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову є правильним. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги відзиву на неї, їх  узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у квітні 2019 року,                           ФОП ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва 10 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду є необґрунтованою і такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме частини першої статті 263, частини п`ятої статті 263 ЦПК України; суд не дослідив зібрані докази, не обґрунтовано відхилив клопотання про огляд та залучення до матеріалів справи доказів, які мають значення для правильного вирішення справи; встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Суди необґрунтовано застосували пункт 8 статті 83 ЦПК України і не долучили до справи наданий відповідачем акт приймання-передачі виконаних робіт № 1 та не взяли до уваги доданий позивачем до позову додаток 1 до договору підряду як доказ часткового виконання будівельних робіт. 
Відповідач виконав зобов`язання з виконання будівельних робіт на суму             18 600,00 дол. США,  що визнав і позивач, однак суди при вирішені справи по суті цей факт до уваги не взяли.
Крім цього, суд першої інстанції ухвалою від 31 жовтня 2018 року закрив підготовче засідання, незважаючи на клопотання відповідача, яке підтримав позивач, про перенесення розгляду справи у зв`язку з досягненням між сторонами мирової угоди. Про судове засідання, призначене на  10 грудня           2018 року відповідач дізнався лише 10 грудня 2018 року, тобто про розгляд справи, призначений на цей день, відповідач не був повідомлений належним чином. 
17 травня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивований законністю і обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень. Відповідач не надав доказів вартості придбаних і використаних будівельних матеріалів, допустимих і достатніх доказів прийняття позивачем виконаних підрядником робіт не надав.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з  Шевченківського районного суду м. Києва.
02 травня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2020 року у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_3 справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15 квітня 2016 року ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 уклали договір будівельного підряду № 001625 з додатками до нього, за умовами якого підрядник зобов`язався збудувати і здати в строк об`єкт, визначений пунктом 2 цього договору, відповідно до проєктної документації, погодженої сторонами            у додатку 3 до цього договору, а замовник зобов`язався прийняти об`єкт та оплатити його. Об`єктом є двоповерховий житловий будинок орієнтовною площею 193,9 кв. м у с. Ровно Любомлинського району Волинської області.
Згідно з пунктом 4 договору документом, що визначає прийняття робіт з кожного етапу робіт з додатка 3, є акт приймання-передачі виконаної роботи, оформлений за зразком додатка 6.
За пунктом 5 договору підрядник бере на себе обов`язки в порядку та на умовах, визначених цим договором, здійснити будівництво об`єкта та пов`язані з ним будівельні роботи за кошти замовника відповідно до додатка 3 до 10 жовтня 2016 року.
Додаток 1 до договору містить інформацію щодо обсягу, виду робіт та графік етапів робіт і їх оплати, в якому вказано, що загальна вартість робіт та матеріалів, зазначених в даному договорі, становить 600 000,00 грн; додатком 2 визначено планування поверхів; у додатку 3 визначено перелік необхідних робіт;                            у додатку 5 зображено загальний вигляд будинку; додатком 6  є бланк акта приймання-передачі виконаної роботи; у додатку 7 визначено перелік робіт і матеріалів, які входять до складу вартості будинку.
04 травня 2017 року ОСОБА_1 і ФООСОБА_4 уклали додаткову угоду 1 до договору підряду, виклавши пункти 5.1 та 20 договору підряду в іншій редакції : встановили, що будівництво об`єкта замовника та пов`язані з ним будівельні роботи здійснюються відповідно до додатка 3 до 30 серпня 2017 року.
У додатку 1 до додаткової угоди 1 до договору підряду зазначено інформацію щодо обсягу, виду та графік етапів робіт і їх оплати, в якому зазначено, що підрядник визнає отримання від замовника у період з 19 квітня до 11 липня  2016 року 460 000,00 грн, що еквівалентно 18 400,00 дол. США, та в день підписання цієї угоди 81 000,00 грн, що еквівалентно 3 000,00 дол. США, виконання ескізного проєкту будинку виконане та оплачене, ділянка підготовлена до роботи, і цей вид робіт оплачений, фундамент є готовим,                           і ці роботи оплачені, стіни є готовими, і ці роботи оплачені.
Не виконаними і не оплаченими залишаються роботи з придбання матеріалів, на що відводиться строк 20 днів, готова покрівля - 30 днів, готова коробка - до          30 серпня. Загальна вартість робіт і матеріалів, зазначених у цьому договорі, становить 746 200,00 грн, еквівалент 29 000,00 дол. США.
У пункті 2 додатка 1 сторони погодили, що підрядник визнає отримання від замовника у період з 19 квітня 2016 року до 11 липня 2016 року 460 000,00 грн (еквівалент 18 400,00 дол. США) та 81 000,00 грн (еквівалент 3 000,00 дол. США), в день підписання додаткової угоди 1 до договору № 2015-007 від 24 вересня 2015 року, для закупівлі матеріалів. Загальна сума, яку готівкою передав замовник підряднику, становитиме 541 000,00 грн (еквівалент 21 400,00 дол. США). За наявності придбаних матеріалів на об`єкті замовник передає підряднику 43 200,00 грн (еквівалент 1 600,00 дол. США), після чого підрядник починає роботи щодо закінчення об`єкта.
Пунктом 7 додатка 1 погоджено, що в разі припинення робіт за цим договором з ініціативи підрядника він зобов`язаний протягом трьох банківських днів з дня отримання письмової вимоги замовника повернути суму авансових платежів, зроблених замовником, за вирахуванням вартості проведених робіт і встановлених на об`єкті конструкцій.
У матеріалах справи є заява ОСОБА_1 про повернення коштів у розмірі 541 000,00 грн, адресована ФОП ОСОБА_2 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Оскільки касаційна скарга надійшла до Верховного Суду до у квітні 2019 року, її розгляд Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи            в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний  Суд,  перевіривши  правильність  застосування  судами  норм           права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає 
задоволенню частково з огляду на таке. 
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
 
Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
 
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за спірним договором, а відповідач допустив порушення умов договору щодо обов`язку збудувати та передати позивачу будинок, що є істотним порушенням договору, внаслідок чого позивач значною мірою позбавляється права розраховувати на закінчення будівництва і отримання житла за сплачені ним кошти, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору.
 
Доводи касаційної скарги висновки судів в указаній частині не спростовують. 
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне судові рішення в частині задоволення позову про розірвання договору підряду  залишити без змін.
 
Однак не можна погодитися з висновками судів в частині  стягнених  збитків                           з огляду на таке.
 
Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив, зокрема, стягнути 541 000,00 грн, які він сплатив на виконання умов договору підряду, у зв`язку з наявністю підстав для розірвання цього договору. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
 
Тобто стягнення збитків можливе за рахунок сторони, яка порушувала умови договору і з вини якої його було розірвано, на користь другої сторони, яка належним чином виконувала всі умови такого правочину.
 
Апеляційний суд встановив, що збитками ОСОБА_1 вважав передані відповідачу за договором будівельного підряду авансові суми в розмірі                      541 000,00 грн.
 
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України.
 
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків                   у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
 
Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала              у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані                                   з відновленням свого порушеного права. Тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо було б відновлення свого порушеного права особою.
 
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
 
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку                            з порушенням.
 
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду                        від  30 травня 2018 року у справі № 583/2565/15-ц (провадження № 61-8961св18).
 
Отже, у разі розірвання договору не відбувається нівелювання юридичних наслідків правочину, на підставі якого виникло договірне правовідношення (на відміну від випадків визнання правочинів недійсними), тому сторони не повертаються у первісний стан, тобто, не застосовується реституція (повернення позивачу всієї суми сплачених за цим договором грошових коштів). У випадку розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями сторони з моменту такого розірвання перестають бути зобов`язаними один перед одним, іза наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.
 
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Однак суд першої інстанції вказуючи, що сплачена позивачем на виконання умов договору підряду вся сума грошових коштів є збитками, не спростував доводів відповідача про проведення певних робіт на виконання умов договору, про що вказано в додатку 1 до додаткової угоди до договору підряду, укладеної між сторонами більш ніж через рік після його укладення, не надав оцінки наявним та додатково поданим доказам, у результаті чого не встановив реальної суми зазнаних позивачем збитків.  
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд на наведене уваги не звернув, зазначивши, що станом на час розгляду справи відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язань за договором, та не встановив, які саме  роботи проведені і скільки коштів було витрачено на ці роботи, адже витрати, здійснені відповідачем на виконання умов договору, не є збитками у розумінні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
 
Крім того, указуючи, що зазначений в додатковій угоді 1 до договору підряду перелік закінчених і оплачених робіт не свідчить про їх прийняття позивачем, оскільки акта-прийому, передбаченого пунктом 4 договору, немає, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відсутність акта може свідчити лише про неприйняття позивачем виконаних робіт, а не про їх відсутність.
 
Не встановивши обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та допустивши зазначені порушення норм матеріального                                         і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм ЦПК.
 
Суд касаційної інстанції, з огляду на положення статті 400 ЦПК України, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,             у зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК                      України  підставою  для  скасування судового рішення та направлення справи на новий  розгляд   є   порушення  норм  процесуального  права,  що  унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Враховуючи, що апеляційний суд належним чином не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, щодо визначення суми збитків, постанова апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції в цій частині та в частині судових витрат, розмір яких залежать від вирішення майнової вимоги, не може вважатися законним                    і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи в указаних частинах на новий апеляційний розгляд.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати вищенаведене, дослідити та належним чином оцінити зібрані у справі докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуфізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року в частині  позовних вимог  ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів та судових витрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун