Справа № 163/2523/20  Провадження №33/802/44/21 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія:ч.6 ст.481 МК України 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Корелова К.Ю., представника митного органу Пікалюка М.С., розглянувши клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , директора фірми "Матрапак", визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн.
Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Так, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 01 серпня 2014 року через митний пост Харківської митниці ДФС увіз автомобіль марки «Мерседес-Бенц», німецький номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до 01.08.2015 року, перевищив строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що було виявлено 24.08.2020 року на митному посту «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч.6 ст.481 МК України.
Не погодившись із таким судовим рішенням захисник особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Корелов К.Ю. 01 грудня 2020 року повторно подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України. 
Крім того, апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки вважає, що він пропущений з поважних на те причин.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Корелова К.Я. з приводу цього клопотання, представника митного органу Пікалюка М.С., який вважав клопотання безпідставним та просив відмовити в його задоволенні, оскільки норми КУпАП не передбачають повторного розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, доходжу висновку, що воно до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Частиною 5 ст.529 МК України передбачено, що постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.
Так, згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 17 вересня 2020 року (а.с.21).
А отже, з урахуванням положень ч.2 ст.294 КУпАП, та вихідного дня (неділя - 27.09.20), останній день для подачі апеляційної скарги припадав на 28 вересня 2020 року.
08 жовтня 2020 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Корелов К.Ю. подав апеляційну скаргу на постанову судді від 17.09.2020 року із заявленим у ній клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження. Постановою судді Волинського апеляційного суду від 09.11.2020 року у задоволенні цього клопотання було відмовлено через не наведення апелянтом поважних підстав для поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала (а.с.26-33, 43-44). 
Після цього, вдруге апеляційна скарга до суду подана 01 грудня 2020 року, тобто після спливу передбаченого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження. Дана обставина об`єктивно підтверджується відміткою - штемпелем, проставленим на апеляційній скарзі (а.с.56). Разом з цим, апелянтом подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення (а.с.62-64).
У вказаному клопотанні, як на підставу поважності пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення апелянт посилається на те, що ані ОСОБА_1 , ані захисник не знали про судове засідання, яке відбулось 17.09.2020 року, і судове рішення було постановлено у їх відсутності, про існування якого вони ( ОСОБА_1 та адвокат Корелов К.Я.) дізнались з ЄДРСР. Вважає, що строк апеляційного оскарження постанови судді від 17.09.2020 року слід рахувати з дати оприлюднення судового рішення в ЄДРСР.
Проте, таке посилання апелянта до уваги судом не приймається з врахуванням наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судом постановлена 17.09.2020 року, та дійсно без участі ОСОБА_1 та його захисника Корелова К.Я.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що доводиться матеріалами справи. Так, 24 серпня 2020 року при складанні протоколу про порушення митних правил №0687/20500/20  ОСОБА_1 був повідомлений про те, що розгляд справи щодо нього відбудеться в Любомльському районному суді Волинської області 17 вересня 2020 року з 10 год. до 12 год. за адресою: вул.Я.Мудрого, 3, м.Любомль, Волинська область, Україна, що не суперечить положенням ч.6 ст.494 МК України, де передбачено, що у разі потреби в протоколі зазначаються також місце, дата і час розгляду справи про порушення митних правил. Про обізнаність  ОСОБА_1 з цією обставиною свідчить його власноручний підпис у графі протоколу, де зазначено про місце, дату та час розгляду справи, і отримання копії цього протоколу (а.с.1-5).
Проте, в судове засідання 17 вересня 2020 року  ОСОБА_1 не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив та будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 , оскільки це не суперечить положенням ч.1 ст.268 КУпАП, в яких передбачено, що під час відсутності особи, яка притягується до відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Таким чином, в даному випадку саме з 17 вересня 2020 року почався перебіг десятиденного строку апеляційного оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 17.09.2020 року, який фактично припадав на 28 вересня 2020 року. Однак, апеляційна скарга після її повернення судовим рішенням апеляційного суду від 09.11.2020 року апелянту, до суду вдруге подана 01.12.2020 року, тобто після десятиденного строку, передбаченого ч.2 ст.294 КУпАП.
При цьому, твердження апелянта про те, що строк апеляційного оскарження в даному випадку слід рахувати з дати опублікування судового рішення в ЄДРСР є помилковим, оскільки за змістом ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді оскаржується протягом десяти днів з дня її винесення, тобто перебіг строку апеляційного оскарження пов`язується саме з датою постановлення постанови, а не з будь-якою іншою датою.
Не заслуговує на увагу суду як на підставу для поновлення строку апеляційного оскарження посилання апелянта на те, що ОСОБА_1  не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи щодо нього, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, про розгляд справи він був повідомлений у порядку ч.6 ст.494 МК України, тобто під час складення протоколу про порушення митних правил. При цьому, твердження апелянта про порушення порядку визначення у такий спосіб часу та дати розгляду справи судом до уваги не приймається, оскільки за положеннями ч.6 ст.494 МК України, у разі потреби в протоколі зазначаються також місце, дата і час розгляду справи про порушення митних правил, що і було зроблено при складенні протоколу щодо ОСОБА_1 .
Посилання апелянта на положення КАС України, які передбачають вимоги до апеляційної скарги є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки цей Кодекс не стосується справ про адміністративні правопорушення, зокрема - про порушення митних правил.
При розгляді клопотання апеляційним судом сторона захисту також не навела та не надала будь-яких належних і допустимих доказів з приводу поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення до задоволення не підлягає, оскільки стороною захисту не було наведено поважних підстав пропуску такого строку у зв`язку з чим він міг бути поновлений судом. 
Крім того, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» вказано, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, і при цьому, ані в поданому клопотанні, ані в ході його розгляду апеляційним судом, стороною захисту не було повторно наведено поважних підстав для поновлення такого строку, а мотиви поданого повторно клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді від 17.09.2020 року фактично зводяться до переоцінки судового рішення, прийнятого з цього приводу 09.11.2020 року суддею апеляційного суду з тих же підстав, то апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала на підставі ч.2 ст.294 КУпАП.
Клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з прибуттям до суду захисника особи, як притягується до відповідальності в розмірі 1532 грн. 68 коп. не підлягає до задоволення за відсутності підстав, передбачених КУпАП щодо стягнення таких витрат на стадії вирішення клопотань.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

У поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2020 року захиснику особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Корелову Костянтину Юрійовичу, відмовити.
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Корелова Костянтина Юрійовича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2020 року, повернути особі, яка її подала.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                        В.А. Подолюк