Номер провадження: 22-ц/813/3608/21 
Номер справи місцевого суду: 523/17844/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Гавриленко М.А,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Аліної С.С. 12 грудня 2019року у м. Одеса, -
встановила:

У грудні 2017 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому позивач просила:
- визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений 20 грудня 1996 року за № 192/96 на Одеській товарній біржі нерухомості, дійсним з моменту його укладення.
- визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування, на ім`я ОСОБА_1 , після смерті рідної бабусі, ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані свої вимоги тим, що у позивача існують перешкоди в одержанні свідоцтва про права на спадщину.
Так, 20 грудня 1996 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено на Одеській новій біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна № 192/96, а саме квартири під АДРЕСА_2 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м. кількість кімнат-3.
Даний договір був зареєстрований в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 209пр-44, реєстраційний № НОМЕР_1 . Однак, нотаріально вищевказаний договір не посвідчений, згідно чинного законодавства України на даний час.
Покупці ОСОБА_7 та ОСОБА_6 померли. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається з вищевказаної квартири.
Позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. із заявою про видачу свідоцтва про отримання спадщини, однак, 11 грудня 2017р. нотаріусом направлено ОСОБА_1 лист про неможливість видання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нотаріусу не були надані документи, що підтверджують право власності померлої на зазначене майно, у зв`язку з їх відсутністю, а тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не вбачалось можливим.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, позивачем були надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу квартири, її виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для визнання у судовому порядку дійсним спірного договору купівлі-продажу квартири є помилковим. Крім того, доведеним є факт неможливості нотаріального посвідчення спірної угоди у зв`язку із тим, що сторона договору ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 26 січня 2020 року сповіщались належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. 
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, договір купівлі-продажу нерухомого майна може бути визнаний дійсним тільки за позовом власника такого майна; по-друге, до участі у справі притягнуті неналежні відповідачі; по-третє, позивач не довела суду ті обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог.
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаними висновками суду, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 1996 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено на Одеській новій біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна № 192/96, а саме квартири під АДРЕСА_2 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м. кількість кімнат-3 (т.1 а.с.11).
Даний договір зареєстрований в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 209пр-44, реєстраційний № 331.
Сторони за договором домовились відносно усіх суттєвих умов правочину, продавці та покупці повністю виконали всі умови договору. Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна № 192/96 від 20 грудня 1996 року, продавці отримали від покупців гроші у сумі 8100 гривень, а покупці прийняли в рівних частках у власність квартиру, та отримали від продавців ключі від квартири, та зареєструвалися за вищевказаною адресою.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.13).
Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складалася з належної йому Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .
Державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на імя ОСОБА_6 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.89 (зворот)).
Згідно довідки № 401, ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала з 17 січня 1997р. по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.5).
В матеріалах справи міститься спадкова справа заведена щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.1 а.с.88-109).
Зі спадкової справи вбачається, що позивач ОСОБА_8 подала до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_6 (а.с.89).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 за життя склала заповіт на ім`я ОСОБА_8 , яким заповіла останній все майно, що буде належити померлій на день смерті, посвідчений Восьмою одеською державною нотаріальною конторою від 12 квітня 1999р. за реєстровим номером 2-1763 т.1 (а.с.91).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складалась з земельної ділянки, розміром 0,056 га., що знаходиться за адресою: ОСК « АДРЕСА_3 , та квартири АДРЕСА_2 .
Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_9 на земельну ділянку, розміром 0,056 га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.106).
11 грудня 2017р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. було направлено ОСОБА_1 лист про неможливість видання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.4), а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки нотаріусу не надані документи, що підтверджують право власності померлої на зазначене майно, у зв`язку з їх відсутністю.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних?і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Крім того, ст.2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржею як її учасники.
Відповідно до ст. ст. 57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2?ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
У п.4 постанови?Пленуму Верховного Суду України за №3 від   28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини.
Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
З матеріалів справи вбачається, що покупці ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири, сплатили за придбане майно обумовлені договором кошти (8100 гривень), право власності на квартиру зареєстровано 21 серпня 2003 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 209пр-44, реєстраційний № НОМЕР_1 , а тому колегія суддів доходить висновку, що за життя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР?та ст.49 Закону України «Про власність», набули право власності на спірну квартиру і правомірно володіли нею.
Таким чином, враховуючи, що біржова угода не була посвідчена нотаріально та натепер вирішити вказане питання іншим шляхом неможливо, то позивач?позбавлена можливості у повній мірі оформити свої спадкові права.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що є всі підстави для визнання вказаного договору дійсним, і саме таку дію слід було вчинити суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 .
В частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, колегія суддів виходить із наступного.
Відмовляючи у задоволенні вимог  ОСОБА_1  в указаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що?звернення до суду із указаними вимогами є передчасним, оскільки позивач не втратила можливість оформлення спадкового права у позасудовому порядку.
Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим?є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону в указаній частині справи рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як вказувалось вище, спадкодавець ОСОБА_6 за життя склала заповіт на ім`я ОСОБА_8 , яким заповіла останній все майно, що буде належити померлій на день смерті, посвідчений Восьмою одеською державною нотаріальною конторою від 12 квітня 1999р. за реєстровим номером 2-1763 т.1 (а.с.91).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складалась з земельної ділянки, розміром 0,056 га., що знаходиться за адресою: ОСК « АДРЕСА_3 , та квартири АДРЕСА_2 .
Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_9 на земельну ділянку, розміром 0,056 га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.106).
11 грудня 2017р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. було направлено ОСОБА_1 лист про неможливість видання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.4), а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки нотаріусу не надані документи, що підтверджують право власності померлої на зазначене майно, у зв`язку з їх відсутністю.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України).
Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом?після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві?та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири), спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира).
Позивач зазначала у позовній заяві, що оригінал правовстановлюючого документу - укладеного 20 грудня 1996 р. на Одеській новій біржі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 192/96, було втрачено. На підтвердження факту належності ОСОБА_6 вказаної квартири було надано копію договору № 192/96 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 20 грудня 1996 року, зареєстрованого на Одеській новій біржі.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,?за наявності?умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.?У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, – доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право власності ОСОБА_7 на квартиру зареєстровано 21 серпня 2003 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 209пр-44, реєстраційний № 331.
Враховуючи встановлені матеріалами справи обставини щодо укладення договору купівлі-продажу від 20 грудня 1996 року, його реєстрації та виконання сторонами договору його умов, враховуючи, що єдиним спадкоємцем майна померлого власника квартири ОСОБА_7 є ОСОБА_1 , яка звернулась до суду із позовною вимогою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом саме у зв`язку із неможливістю?одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину?через відсутність у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа на майно, колеія суддів вважає, що у даній справі спадкові права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, остання позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку, що залишено поза увагою суду першої інстанції.
Вказане кореспондується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №486/9435/15-ц.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року підлягаєскасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .  
Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року- скасувати. 
Постановити нове судове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати дійсним, з моменту його укладення, договір купівлі-продажу нерухомого майна № 192/96, а саме квартири під АДРЕСА_2 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м. кількість кімнат-3, укладений на Одеській новій біржі 20 грудня 1996 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Визнати за  ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру під АДРЕСА_2 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 05.02.2021 року.

      Головуючий                                                     С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                                  А.П. Заїкін

        О.М. Таварткіладзе