Номер провадження: 22-ц/813/5626/21 
Номер справи місцевого суду: 501/3586/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С., 
за участі секретаря – Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2019 року (одноособово суддя Пушкарський Д.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Братська районна державна адміністрація Миколаївської області в особі органу опіки та піклування, виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, 

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
03.12.2018 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Братська районна державна адміністрація Миколаївської області (далі-Братська РДА в особі органу опіки та піклування), виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області (далі-Чорноморська МР в особі органу опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано наступним.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом тривалого часу відповідач не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні.
Посилаючись на те, що станом на 01.05.2018 року заборгованість відповідача по аліментам на утримання сина складає 52 419,00 гривень, відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї, оскільки перешкод чи заборон щодо побачень з дитиною відповідачу не чиниться, позивачка просила про задоволення позову.
Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначав, що проходив військову службу, отримав важке поранення і значну частину проводить у шпиталях, а позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з сином у тому числі по телефону.
У судовому засіданні 19.11.2019 року представник позивачки позов підтримала і просила про його задоволення, відповідач не приймав участі у судовому засіданні, а представник третьої особи ОСОБА_4 позов підтримала. 
Представник Братьскої РДА в особі органу опіки та піклування не приймав участі у судовому засіданні.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19.11.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено, суд позбавив ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду від 19.11.2019 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на його незаконність.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає: 
Він ніколи не самоусувався від виховання сина, а з 30.01.2015 року по 26.04.2016 року був мобілізований до Збройних Сил України, проходив військову службу та приймав безпосередньо участь в антитерористичній операції, де отримав тяжке поранення, внаслідок чого значний час вимушений проходити лікування в лікарнях та шпиталях, після отриманих поранень має 2 групу інвалідності.
На підставі рішення суду від 25.09.2012 року він сплачує аліменти на утримання сина, аліменти стягуються з пенсії, яку він отримує, що підтверджується довідкою.
Позивачка намагається перешкоджати йому і його матері спілкуватись із сином, у зв`язку з чим він звернувся в суд із зустрічним позовом про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні та побаченні із сином ОСОБА_5 , а також визначити порядок його спілкування із сином, однак суд позов не вирішив і безпідставно позбавив його батьківських прав.
Під час розгляду справи він звертався до суду із заявою про відкладення розгляду 19.11.2019 року у зв`язку з тим, що знаходився у шпиталі, однак суд розглянув справу без нього і задовольни позов ОСОБА_2 , а його позов взагалі не розглянув.
Та обставина, що син називає батьком нового чоловіка своєї матері, не є підставою для позбавлення його батьківських прав.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
У відзиві на скаргу ОСОБА_2 зазначає:
Апелянт з 2004 року мешкає окремо, дитина знаходиться на її утриманні, жодного з покладених законом на батьків обов`язків апелянт не виконує з 2004 року. З 2004 року апелянт ухилявся від участі у житті сина, не створюючи ніяких умов для виховання та розвитку дитини, свідомо не бажав брати участь у вихованні сина і виявляти турботу щодо нього.
З 2005 року позивачка мешкає з ОСОБА_6 одною родиною, весь цей час вихованням дитини займався її чоловік ОСОБА_6 , ОСОБА_7 називає його батьком, іншого батька він не знає і щоб мати одне прізвище у 2018 році син змінив своє прізвище.
У 2013 році позивачка зверталась до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, ухвалою суду від 02.10.2013 року позов залишений без розгляду. Минуло 6 років, однак апелянт не зробив жодного кроку, щоб налагодити стосунки з дитиною, дитина доросла, відвідує багато факультативних занять не рахуючи школу. 
Апелянт мав можливість бачити дитину, однак жодної спроби для цього не зробив. 02.10.2013 року був останній день коли апелянт бачив сина і обіцяв переглянути свою поведінку, але нічого не змінилося.
Станом на 01.05.2018 року заборгованість відповідача по аліментам становить 52 419 гривень, з квітня 2015 року відповідач жодною гривнею не допоміг дитині. На час розгляду справи в суді хлопцю виповнилось 17 років, це доросла людина, яка написала листа до суду, в якому виклала свої міркування щодо того, кого вважає своїм батьком. Хлопчик приїхав до суду і пояснив, що, що біологічного батька не пам`ятає, наполягав на позбавленні відповідача батьківських прав.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_8 , батьком якого є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_9 (а.с.9), 10.07.2010 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 і змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с.10). 
З 2001 року позивачка зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.6,6 зворот). Після припинення батьками сімейних стосунків, ОСОБА_11 залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 . Позивачка ОСОБА_2 і ОСОБА_11 фактично проживають в с. Братське Миколаївської області (а.с.7). З 2012 року ОСОБА_11 навчався у гімназії с. Братське Миколаївської області (а.с. 13,14).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02.10.2013 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишена без розгляду (а.с.12).
Відповідач ОСОБА_1 , на підставі часткової мобілізації, 30.01.2015 року був призваний до Збройних Сил України, проходив військову службу, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції з 17.06.2015 року по 07.07.2015 року, з 31.08.2015 року по 06.01.2016 року, з 10.03.2016 року по 26.04.2016 року (а.с.61,62).
Згідно довідки військово-лікарської комісії, ОСОБА_1 призваний у ЗСУ у січні 2015 року, отримав травму, пов`язану з проходженням військової служби (а.с.62).
З липня 2016 року відповідач ОСОБА_1 визнаний інвалідом 2 групи, травма пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується висновком МСЕК від 27.07.2016 року (а.с.50а,51-54,57-60,63-69,133). 
Відповідач ОСОБА_1 , як інвалід 2 групи, перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності (а.с.55,56).
На виконанні у першому Приморського відділу ДВС м. Одеса (далі-ВДВС) знаходилось виконавче провадження з примусового виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по справі №2/1511/1228/2012 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 900 гривень щомісячно, станом на 01.05.2018 року нарахована заборгованість по аліментам у розмірі 52 419,35 гривень (а.с. 19).
Постановою старшого держвиконавця ВДВС від 30.05.2018 р. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с.21,22).
ОСОБА_8 18.10.2018 року змінив прізвище на ОСОБА_10 (а.с.8,11).
03.12.2018 року ОСОБА_2 звернулась із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_7 , 2002 року народження з підстав п.2 ч.1 ст. 164 СК України (а.с.2-5).
За інформацією Братської РДА від 19.02.2019 року про стан виховання ОСОБА_3 , заслухана думка ОСОБА_12 , який пояснив, що після розірвання шлюбу батьків він проживає разом з мамою та її чоловіком ОСОБА_6 , в родині склалися добрі стосунки, вихованням ОСОБА_7 займається мати та вітчим. ОСОБА_7 не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , пояснивши, що батько не приділяє йому уваги, не цікавиться його долею, жодного разу не запропонував зустрітися, не телефонує, не запрошує до себе в гості, не надає матеріальної допомоги (а.с.44).
10.05.2019 року ОСОБА_13 надав суду першої інстанції заяву в якій вказав, що у 2009 році разом з мамою переїхав жити до смт. Братське Миколаївської області, мати вийшла заміж за ОСОБА_6 , який замінив йому батька. У 2013 році мати звернулась до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно нього, на прохання відповідача мати залишила позов без розгляду зі сподіванням, що відповідач налагодить контакт з сином, однак цього не сталося (а.с.85).
Чорноморська МР в особі органу опіки та піклування надала висновок №1-17-377 від 27.05.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.88).
Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.
До апеляційної скарги відповідач надав додаткові докази з яких вбачається наступне:
Згідно довідки Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) від 05.03.2020 року №28/10157, 28.05.2013 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення ВП №32556503 за виконавчим листом від 31.03.2005 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини аліментів у розмірі 1/3 частини, відповідно до п.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання, боржник аліменти виплатив у повному обсязі, заборгованість станом на 20.10.2012 року відсутня, встановлена переплата 5,30 гривень (а.с.191).
22.10.2019 року і 28.10.2019 року, за підписом старшого держвиконавця ВДВС Яцини О.С. видані довідки-розрахунки у ВП №47260216 за виконавчим листом від 12.10.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини щомісячно по 900 гривень. З довідок вбачається, що згідно попередньої довідки заборгованість становила 24 706 гривень, яка повністю сплачена боржником, при цьому, заборгованість мала місце з липня 2018 року і станом на жовтень 2019 року становила 10 306,30 гривень, яка повністю сплачена станом на жовтень 2019 року (а.с.192,193).
Представник позивачки додатково надала до суду апеляційної інстанції довідку від 26.04.2020 року за підписом старшого держвиконавця ВДВС Яцини О.С. у ВП №47260216 за виконавчим листом від 12.10.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини щомісячно по 900 гривень. З довідки-розрахунку вбачається, що згідно довідки з місця роботи (не зазначено дату і ким видано довідку) боржником виплачена заборгованість з 01.07.2018 року по 31.01.2020 року у сумі 13 386,87 гривень, заборгованість станом на 01.02.2020 року становить 52 474,08 гривень (довідка із помісячним розрахунком заборгованості відсутня, а.с.199).
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що  ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітнього сина ОСОБА_13 , і, зважаючи на думку ОСОБА_7 , який вважає своїм батьком ОСОБА_6 та висловив бажання щодо задоволення позову, позов є обґрунтованим (а.с.140-143).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду з таких підстав.
Позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , 2002 року народження заявлений з підстав п.2 ч.1 ст. 164 СК України (а.с.2-5).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ст. 164 ч.1 п.2, ч.4 СК України).
Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є  крайнім  заходом  впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання щодо застосування таких заходів слід вирішувати після з`ясування обставин ставлення батьків до дітей. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (рішення від 18.12.2008 року), зокрема зазначав про наступне, «п. 47… право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див. рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. рішення у справі МакМайкла, п. 87). 
Пункт 49 рішення у справі "Савіни проти України" також зазначає, що «…. хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). 
Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд апеляційної інстанції виходить із конкретних обставин справи, насамперед, з того, чи ґрунтуються доводи позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина на достатній доказовій базі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 76 ч.1, 77 ч.2, 79 ч.1, 80 ч.1, 81 ч.ч.1,5,6 ЦПК України).
Наявні в матеріалах справи письмові докази (інформаційний лист і висновок органів опіки та піклування стосовно доцільності позбавлення відповідача батьківських прав; лист дитини і пояснення дитини в суді про бажання позбавити відповідача батьківських прав; довідки ВДВС щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів), на внутрішнє переконання суду апеляційної інстанції, у розумінні ст. 80 ч.1 ЦПК України, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме, що відповідач, через винну поведінку, свідомо нехтував виконанням своїх батьківських обов`язків стосовно сина. 
На підтвердження позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав з ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини надані: інформація та висновок органів опіки та піклування і думка дитини.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ст. 19 ч.ч.5,6 СК України).
Висновок органу опіки та піклування від 27.05.2019 року є формальним, оскільки не містить належного аналізу доказам, наданим батьками дитини і перевірки фактів наявності заборгованості по аліментам (суду надані докази відсутності такої заборгованості), а також ставлення органу опіки та піклування до того, що дитина з 2005 року проживає окремо від батька у новій сім`ї матері, з 2015 року батько дитини, на підставі часткової мобілізації, перебував на військовій службі у Збройних Силах України і захищав Батьківщину, у зв`язку із перебуванням в зоні антитерористичної операції отримав травму та став інвалідом 2 групи, як не перевірив доводів батька щодо перешкод матір`ю дитини у спілкуванні, зокрема по телефону.
Тому колегія суддів не бере до уваги вказаний висновок.
Колегія суддів звертає увагу на те, що думка дитини, насамперед, враховується при визначенні місця проживання дитини (ст. 160 СК України).
Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, питання щодо застосування таких заходів слід вирішувати після з`ясування обставин ставлення батька до дитини.
З матеріалів справи об`єктивно вбачається, що з 2005 року дитина виїхала разом із матір`ю з м. Чорноморська Одеської області в інший населений пункт, який розташований в Миколаївській області, що у свою чергу вплинуло на можливість спілкування батька та дитини.
У вересні 2012 року між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав, разом з тим, сторони цей спір владнали і ухвалою суду від 02.10.2013 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишена без розгляду.
Станом на жовтень 2012 року у відповідача не існувало заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, що підтверджується належним доказом і не спростовано позивачкою.
Протягом 2005 року – грудня 2018 року (час пред`явлення позову до суду, а.с.2), дитина продовжувала проживати і виховуватись у новій сім`ї матері, яка мешкає в Миколаївській області, на значній відстані від м. Чорноморська Одеської області.
У січні 2015 року, відповідач, виконуючи свій громадянський обов`язок, у зв`язку із частковою мобілізацією, був призваний до Збройних Сил України і проходив військову службу, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції в період з червня 2015 року по квітень 2016 року, отримав травму, пов`язану із проходженням військової служби, і, у встановленому законом порядку, визнаний інвалідом 2 групи, причина інвалідності, травма, пов`язана з проходження військової служби.
Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ст. 150 ч.1 СК України).
З огляду на письмові пояснення ОСОБА_12 від 10.05.2019 року, адресовані суду (а.с.83-85), який звісно має право висловити своє ставлення до батька, у тому числі і негативне ставлення, разом з тим, його ставлення щодо отримання батьком травми під час захисту останнім Батьківщини, є неприпустимим.
Докази, надані позивачкою і її представником щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів викликають сумніви.
Довідки-розрахунки щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів станом на час пред`явлення позову (грудень 2018 року) і станом на час вирішення позову судом першої інстанції (листопад 2019 року) до уваги не приймаються, оскільки спростовуються належними і допустимими доказами: довідками-розрахунками від 22.10.2019 року і 28.10.2019 року, з яких вбачається, що згідно попередньої довідки заборгованість становила 24 706 гривень, яка повністю сплачена боржником, при цьому, заборгованість мала місце з липня 2018 року і станом на жовтень 2019 року становила 10 306,30 гривень, яка повністю сплачена станом на жовтень 2019 року.
Зважаючи на те, що позивачка не надала достатніх доказів які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмета доказування, а саме, що відповідач свідомо ухилявся від виконання обов`язків з виховання сина, беручи до уваги ставлення відповідача до сина і його бажання мати зв`язок із сином, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин і таких виняткових обставин судом не встановлено, колегія суддів відмовляє у позові за недоведеністю позовних вимог.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи відповідача у скарзі стосовно відсутності підстав для позбавлення його батьківських прав, він бажає підтримувати стосунки із сином і спілкуватись з ним, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення.
Доводи позивачки у відзиві на скаргу: що з 2005 року вихованням дитини займався її чоловік ОСОБА_6 , якого ОСОБА_7 називає батьком; апелянт мав можливість бачити дитину, однак жодної спроби для цього не зробив і 02.10.2013 року був останній день коли апелянт бачив сина й обіцяв переглянути свою поведінку, але нічого не змінилося; станом на 01.05.2018 року заборгованість відповідача по аліментам становить 52 419 гривень і з квітня 2015 року відповідач жодною гривнею не допоміг дитині, - до уваги не приймаються.
Прихильність дитини до вітчима, в родині якого дитина виховується з 2005 року, не може викликати сумнівів, проте у справі йдеться про позбавлення відповідача, як батька дитини, батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання щодо застосування таких заходів слід вирішувати на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з врахуванням ставлення батька до дитини. 
Матеріали справи не містять достатніх доказів які б у сукупності надали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмета доказування, тобто що відповідач свідомо ухилявся від виконання обов`язків з виховання сина.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Судом не встановлено таких виняткових обставин.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що станом на жовтень 2019 року у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Позивачка не довела своїх позовних вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення, невизнання прав чи інтересів, за захистом яких вона звернулась.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне  застосування норм матеріального права.  Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. (ст. 376 ч.1 п.п.3,4, ч.2 ЦПК України). 
Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права через неправильне тлумачення закону, що підлягав застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами – ст. 164 ч.1 п.2 СК України, суд порушим норми процесуального права (ст. ст. 76-81 ЦПК України), що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у мотивувальні частині постанови.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 ЦПК України).
Колегія суддів відмовляє у позові, тому позивачка не має права на відшкодування судових витрат. Відповідач, як інвалід 2 групи, в силу ст. 5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:         

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2019 року – скасувати.
Відмовити ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 
Повний текст постанови суду складено 12.02.2021 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков 

                                                                       Є.С. Сєвєрова