ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4930/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                 Оксененка О.М.,
суддів:                                                       Лічевецького І.О.,
                                                            Мельничука В.П.,

При секретарі:                               Лащевської Д.О.,

за участю представника відповідача:  Назарина К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив: 
- визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 06.09.2018 №72724/03 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років із 01.11.2018 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії згідно з листів-довідок Генеральної прокуратури України від 04.05.2018 №18-668 вих-18; від 15.08.2018 №19/4-1137 вих-18; 21.09.2018 року №19/4-1354 вих-18 без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2019 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
16 грудня 2019 року позивачем, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подано заяву, в якій останній просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у невиконанні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2019 року, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років із 01.11.2018 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії згідно з листів - довідок Генеральної прокуратури України від 04.05.2018 №18- 668 вих-18; від 15.08.2018 №19/4-1137 вих-18; від 21.09.2018 №19/4-1354 вих-18; 
- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №930100835123 від 28.10.2019 яке прийнято о 10 год. 23 хв., рішення №930100835123 від 28.10.2019, яке прийнято о 10 год. 33 хв. та скасувати.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 січня 2020 року вказану заяву прийнято до розгляду.
У подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві належним чином завірені копії рішень №930100835123 від 28.10.2019 та №930100835123 від 28.10.2019 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 та письмові пояснення щодо здійсненого розрахунку та врахування (чи не врахування) під час його здійснення резолютивної частини рішення суду від 03.07.2019 у справі №640/4930/19, яке набрало законної сили. Витребувані докази та докази їх направлення позивачу зобов`язано надати суду у строк до 30 березня 2020 року через канцелярію суду або електронною поштою. 
Також, вказаною ухвалою встановлено вирішити питання застосування заходів процесуального примусу до відповідача в порядку статті 45, частини восьмої статті 80, статті 145 Кодексу адміністративного судочинства України у разі не подання у строк встановлений цією ухвалою витребуваних доказів та пояснень.
У свою чергу, 03.04.2020 відповідачем подано заперечення на заяву, подану позивачем в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Втім, витребуваних судом документів долучено не було. 
Як наслідок, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року застосовано до Головного управління Пенсійного фонду України в      місті Києві захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 КАС України.
Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (штраф у сумі 6081,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказану ухвалу в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2020 відповідачем  листом від 15.04.2020 було направлено належним чином завірені копії розпорядження ОСОБА_1 ; 
У свою чергу, листом від 16.04.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва було направлено належним чином завірені копії розпоряджень, копію реєстру відправлень рекомендованих листів та пояснення щодо врахування резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2019 під час його виконання.
Таким чином, на думку відповідача оскільки було виконано вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2020, наявні підстави для скасування заходів процесуального примусу, застосованих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2020. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Застосовуючи заходи процесуального примусу, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання процесуальних обов`язків відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, ухилення від вчинення дій, покладених судом на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень в порядку та у строки, встановлених судом, перешкоджає своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному дослідженню доказів в адміністративній справі №640/4930/19 у межах розгляду та вирішення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, що сприяє затягуванню розгляду адміністративної справи.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У силу вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Згідно частини другої ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.
Крім того, приписами частини першої ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Отже, процесуальним законом встановлено спеціальний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2019 року позивачем, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України подано заяву, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у невиконанні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2019 року, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років із 01.11.2018 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії згідно з листів - довідок Генеральної прокуратури України від 04.05.2018 №18- 668 вих-18; від 15.08.2018 №19/4-1137 вих-18; від 21.09.2018 №19/4-1354 вих-18; 
- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №930100835123 від 28.10.2019 яке прийнято о 10 год. 23 хв., рішення №930100835123 від 28.10.2019, яке прийнято о 10 год. 33 хв. та скасувати.
У свою чергу, судом першої інстанції з метою розгляду вказаної заяви ухвалою від  18 березня 2020 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві належним чином завірені копії рішень №930100835123 від 28.10.2019 та №930100835123 від 28.10.2019 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 та письмові пояснення щодо здійсненого розрахунку та врахування (чи не врахування) під час його здійснення резолютивної частини рішення суду від 03.07.2019 справі №640/4930/19, яке набрало законної сили. Витребувані докази та докази їх направлення позивачу зобов`язано надати суду у строк до 30 березня 2020 року через канцелярію суду або електронною поштою. 
Згідно частини четвертої статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За змістом частин третьої та шостої статті 80 КАС України, про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Частинами сьомої та восьмої цієї статті передбачено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.
Однак, враховуючи факт не надання вказаних документів у встановлений законодавством строк, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року застосовано до Головного управління Пенсійного фонду України в      місті Києві захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 КАС України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві штраф у сумі 6081,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України.
Так, згідно із статтею 144 КАС України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Заходи процесуального примусу застосовуються судом, як правило, негайно після вчинення порушення. Про застосування заходів процесуального примусу суд постановляє ухвалу.
З огляду на вказане, застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Відповідно до частини першої статті 145 КАС України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.
Згідно частини третьої статті 145 КАС України застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом. 
У силу вимог частини першої статті 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень; 4) використання під час процедури врегулювання спору за участю судді портативних, аудіотехнічних пристроїв, а також здійснення фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису.
Тобто, приписами КАС України, чітко визначено та передбачено види заходів процесуального примусу, обставини за яких вони застосовуються та відповідні механізми їх застосування/виконання.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для застосування заходів процесуального примусу, зокрема, є неповідомлення суду особою, в якої витребовувались докази, про неможливість подати такі докази або їх неподання без поважних причин.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №813/1181/18.
Як свідчать матеріали справи, 07 квітня 2020 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва витребувано повторно у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві належним чином завірені копії рішень №930100835123 від 28.10.2019 та №930100835123 від 28.10.2019 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 та письмові пояснення щодо здійсненого розрахунку та врахування (чи не врахування) під час його здійснення резолютивної частини рішення суду від 03.07.2019 у справі №640/4930/19, яке набрало законної сили. Витребувані докази та докази їх направлення позивачу зобов`язано надати суду у строк до 17 квітня 2020 року включно через канцелярію суду або електронною поштою.                    
Разом з тим, лише 24.04.2020 згідно листа №2600-0803-7/49909 відповідачем було надано витребувані документи на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2020 та ухвали від 07.04.2020 про повторне витребування доказів. 
У той же час, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано жодних пояснень та відповідних доказів зволікання з поданням витребуваних судом першої інстанції доказів. 
Крім того, відповідачем не було повідомлено суд першої інстанції про причини неможливості виконання ухвали Окружного адміністративного суду від 18.03.2020, та не подано заяви в порядку статті 121 КАС України про продовження строку на виконання вимог ухвали від 18.03.2020.
При цьому, відповідач не був позбавлений можливості повідомити суд про неможливість подати докази до закінчення встановленого в ухвалі суду строку.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на виконання ухвали суду, оскільки відповідачем було подано до суду витребувані докази лише 22.04.2020, тобто після постановлення ухвали про застосування заходів процесуального примусу.
Отже, враховуючи те, що відповідачем на момент постановлення ухвали про застосування заходів процесуального примусу не виконано свої процесуальні обов`язки, а саме на вимоги суду не надано витребуваних документів, або відповідних пояснень щодо неможливості виконання такої ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що  судом першої інстанції до спірних правовідносин правомірно застосовано положення частини першої статті 149 КАС України та стягнуто з відповідача штраф.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.       242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук