Справа № 760/20770/20                                                                              Головуючий у суді І інстанції Оксюта Т.Г.
Провадження № 33/824/569/2021                                                                                                  Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ст. 471 МК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
 
04 лютого 2021 року                                                                      м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби за довіреністю Захарова А.О. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року  щодо 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючої, документованої паспортом НОМЕР_1 , виданий 05.09.2017р.органом 8027, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Відповідно до постанови судді, 16 серпня 2020 року о 09 год. 10 хв. для проходження митного контролю в зону митного контролю зали «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» поступила громадянка України ОСОБА_1 , яка прибула до України з Греції, з м. Пафос, авіарейсом № 9192, авіакомпанії «RYR FR». Для проходження митного контролю громадянка ОСОБА_1 самостійно, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор».
 
На підставі положень п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України, в якості використання однієї з форм митного контролю, співробітниками митниці було проведено усне опитування гр. ОСОБА_1 . На запитання співробітників митниці гр. ОСОБА_1 повідомила, що переміщує через митний кордон України суму меншу ніж 10000 євро.
 
Після проведення опитування гр. ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянкою було видано готівку в розмірі 10000 євро та 77600 російських рублів, що знаходились у відділенні жіночої сумки. Готівка переміщувалась без ознак приховування.
Зі слів гр. ОСОБА_1 виявлена готівкова валюта належіть їй особисто. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності гр. ОСОБА_1 .
 
Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. При цьому перерахунок сум готівкової валюти і вартості банківських металів у євро для вимог вищевказаного «Положення…» здійснюється за офіційним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України або за крос-курсом, визначеним згідно з офіційним курсом гривні до відповідних іноземних валют і банківських металів, установленим Національним банком, на день перетинання митного кордону України або на день пересилання готівкової валюти, банківських металів.
 
На підставі зазначених норм, з виявленої суми готівки громадянці ОСОБА_1 було пропущено 10000 євро.
 
Оскільки   ОСОБА_1 самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваних нею товарів (готівкової валюти) обрала канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», оскільки на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації громадянка ОСОБА_1 до митного оформлення не подавала - в діях та бездіяльності гр. ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль», встановлено порушення визначеного ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності   ОСОБА_1 порушення митних правил, визначеного положеннями ст. 471 МК України.
 
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави. Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил № 1376/10000/20 від 16 серпня 2020 року в розмірі 77600 російських рублів - повернуто ОСОБА_1 або її законному представнику у встановленому законом порядку. 
В апеляційній скарзіпредставник Київської митниці Держмитслужби за довіреністю Захаров А.О. просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року скасувати та постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні порушення митних правил за ознаками ст. 471 МК України та застосувати до неї стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил - грошових коштів в сумі 77600 рублів Російської Федерації. 
 
В обґрунтування своїх вимог вказав, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові посилається на необхідність застосування положень ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції «З захисту прав і основних свобод людини» та рішень Європейського суду з прав людини, як окремого джерела права та вказує, що в разі застосування до громадянки ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації предмету порушення, на останню буде покладено «індивідуальний надмірний тягар». 
 
Разом з тим, апелянт вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові не встановлює рівень майнового становища порушниці, не оцінює її щорічний прибуток, джерело доходів, рівень витрат, не зазначає факт наявності  на утриманні малолітніх дітей або інших утриманців, не бере до уваги те, що призначення коштів, які переміщувала ОСОБА_1 на територію України - купівля автомобіля для батька. Вказане, на переконання апелянта, вказує на передчасність висновків суду про покладення «індивідуального надмірного тягаря» на правопорушницю в результаті конфіскації предметів правопорушення.  
 
В судове засідання Київського апеляційного суду представник Київської митниці Держмитслужби та ОСОБА_1 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги. 
 
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.
 
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України за обставин, викладених в постанові, ґрунтуються на оцінці досліджених під час розгляду провадження доказів і не є предметом апеляційної перевірки, оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються.
 
З матеріалів справи про порушення митних правил та змісту судового рішення встановлено, що проаналізувавши в постанові всі представлені сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України та, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на неї основне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави.
 
Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби щодо  його неправомірності, є непереконливими. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
 
При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).
 
Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти  31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).
 
Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».
 
 Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 77600 російських рублів), суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення; правильно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_1 потенційно могла завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке вона вчинила полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації, обґрунтовано, проаналізувавши відповідні документи, взяв до уваги, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан останньої та майновий стан всієї її  сім`ї.
 
  Таким чином, на думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про те, що втручання у право власності   ОСОБА_1  в даному випадку не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для неї «індивідуальний надмірний тягар», є правильним.
 
До того ж такий висновок достатньо вмотивований у судовому рішенні у взаємозв`язку між встановленими судом фактичними обставинами цього провадження та положеннями законодавства України з питань державної митної справи і практики Європейського суду з прав людини. 
 
Враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене судом першої інстанції на ОСОБА_1 за ст. 471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, апеляційне прохання слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі представник Київської митниці Держмитслужби під час апеляційного розгляду не встановлені.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
 
П О С Т А Н О В И В: 
 
Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби  - залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року, щодо  ОСОБА_1 - без зміни. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

    Суддя                                                                   О.М. Капічон