УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/4872/20
Провадження № 22-ц/4820/445/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В., 

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 676/4872/20 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2021 року (суддя Вдовичинський А. В., повне судове рішення складено 11 січня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :
У вересні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись у суд із вказаним позовом, зазначала, що від сумісного проживання з ОСОБА_1 мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина перебуває на її утриманні. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_3 повноліття. 07 серпня 2019 року в інтересах сина вона уклала договір із ДВНЗ «Кам`янець-Подільський індустріальний коледж» про навчання та підготовку молодшого спеціаліста за кошти фізичних та юридичних осіб. На виконання умов договору за 2019 - 2020 роки сплатила 8500 грн. Посилаючись на статті 180, 185 СК України, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину понесених витрат на розвиток здібностей та освіту неповнолітнього сина у сумі 4250 грн.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4250 грн додаткових витрат на розвиток здібностей та освіту неповнолітнього ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що витрати на здобуття професійної освіти не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України згідно з позицією Верховного Суду у справі № 336/1488/19. Позивачка не узгоджувала з ним питання щодо навчання сина у зазначеному навчальному закладі. Вважає, що сплачені ним щомісячно аліменти у розмірі 5000 грн є достатніми для покриття витрат на навчання. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з рішеннями Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2010 року і від 29 січня 2018 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 грудня 2010 року і до досягнення сином повноліття. 
07 серпня 2019 року між ДВНЗ «Кам`янець-Подільський індустріальний коледж» і ОСОБА_2 був укладений договір № 2 про навчання та підготовку молодшого спеціаліста за кошти фізичних та юридичних осіб у ДВНЗ «Кам`янець-Подільський індустріальний коледж». Відповідно до умов договору ОСОБА_3 протягом 2 років 10 місяців навчатиметься у ДВНЗ «Кам`янець-Подільський індустріальний коледж» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» за спеціальністю «Підприємництво. Торгівля та біржова діяльність. Маркетингова діяльність». Загальна вартість освітньої послуги становить 18000 грн, яка вноситься на рахунок коледжу у 6 етапів.
Неповнолітній ОСОБА_3 з 01 вересня 2019 року навчається у ДВНЗ «Кам`янець-Подільський індустріальний коледж».
На виконання умов договору № 2 ОСОБА_2 протягом 2019 – 2020 років внесла на рахунок навчального закладу 8500 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0.1434545786.1 від 13.08.2019, № 0.0.1643441805.1 від 10.03.2020, № 0.0.1831419850.1 від 11.09.2020.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що витрати на навчання дитини пов`язані з розвитком її здібностей, отримання освіти та є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України.
Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-другою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з частинами першою і другою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 дійшов висновку, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Всупереч вимогам частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції не врахував наведений висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Верховного Суду, безпідставно посилаючись на те, що обставини у справах є різними. 
Єдність правозастосовної практики – це складова правової визначеності, як елемента принципу верховенства права.
Разом з тим, суд, задовольняючи позов, послався на висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, відповідно до якого при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
У зазначеній справі відсутній висновок щодо того, що витрати на здобуття професійної освіти є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність стягнення додаткових витрат, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.
ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що між нею і відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина на платній основі. Навчальний заклад обрано нею на власний розсуд, без погодження із відповідачем.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови у позові.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.
На підставі частини 6 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати відповідача по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1261,20 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.
Витрати ОСОБА_1 по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1261,20 грн (одна тисяча двісті шістдесят одна грн 20 коп.) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 березня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта