Дата документу 26.01.2021 Справа № 321/991/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/637/21                        Головуючий у 1-й інстанції: Машкіна Н.В.
Є.У.№  321/991/20                                  Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                        Кримської О.М.,
секретар:         Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та розстрочку боргу по аліментам та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів,
за апеляційною скаргоюапеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та розстрочку боргу по аліментам.
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що сторони перебували у шлюбі з 04 жовтня 2013 року по 29 вересня 2017 року, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2017 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2017 року та до повноліття дитини. Цим же рішенням з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто 2 000 грн. на її утримання до досягнення сином трьох років. Виконавче провадження щодо утримання відповідачки до досягнення дитиною 3-х років закрито у зв`язку з повним виконанням судового рішення. Через введення на території України карантинних протиепідеміологічних заходів його матеріальний стан значно змінився, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина. Позивач є приватним підприємцем та через обмеження ведення торгівлі та падіння попиту на придбання товару його заробіток значно впав. Вважає, що розмір аліментів на утримання сина необхідно зменшити з 1/3 до 1/4 частини його заробітку. Така сума буде відповідати його можливостям та належним чином забезпечить сина усім необхідним. Окрім того, позивач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 57 561,76 грн. До вересня 2018 року він сплачував аліменти на користь відповідачки по 2 000 грн. на її утримання, у зв`язку з чим, фактично виникла заборгованість зі сплати аліментів на дитину, так як виконавець наполягав на тому, щоб сплачені кошти першочергово зараховувались як виконання обов`язків по утриманню відповідачки. Враховуючи викладене, просив суд розстрочити суму боргу таким чином, щоб сплачувати по 2000 грн. щомісячно до погашення заборгованості. Таке розстрочення сплати боргу по аліментах, на його думку, буде відповідати загальним засадам співмірності, справедливості, розумності, допустимості та можливості з точки зору інтересів дитини та її батька, рівності прав і обов`язків у сімейних відносинах кожного з батьків, регулювання спірних правовідносин з максимально можливим урахуванням на теперішній час інтересів дитини. 
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою старшого державного виконавця від 15 листопада 2017 відкрито виконавче провадження із примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини. Заборгованість виникла з вини відповідача, який є працездатним, повнолітнім, обізнаний про наявність у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина на її користь у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 20 серпня 2020 року, складеного старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Федоровою Я.М., станом на 30 липня 2020 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 336/5371/17 складає 57 561, 76 грн., розмір пені за несплату аліментів за період з травня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить 95 014, 75 грн. Оскільки сума пені перевищує суму заборгованості за аліментами,  вважає за необхідне відкорегувати стягувану суму пені згідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України і стягнути на її користь неустойку (пеню) за невиплату аліментів на дитину у розмірі 57 561, 76 грн. 
Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зменшено ОСОБА_1 розмір аліментів, стягнутих рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/5371/17 від 31 жовтня 2017 року на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/3 частки до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В іншій частині позову відмовлено. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за невиплату аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 57 561 за травень 2018 року по 31 серпня 2020 року. 
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , якого представляє адвокат Фельський С.Л., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених вимог за його позовом та задоволення вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні в повному обсязі, а в задоволені зустрічного позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про доведеність зустрічного позову, він не ухилявся від виконання судового рішення, а сплачував аліменти в залежності від його доходів. На його платоспроможність вплинула пандемія COVID – 19, на даний час у нього скрутне матеріальне становище. Відтак ОСОБА_1 вважає, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з його вини. Окрім того, позивач указав на те, що судом першої інстанції застосував разом із ст. 197 СК України ст. 435 ЦПК України, яка не може бути застосована в даному випадку.
  Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга вручені 09.01.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказала, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи є безпідставними та свідчать лише про незгоду із рішенням суду першої інстанції. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Фельського С.Л., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2017 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку та аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення сином трьох років (а.с. 9).
Згідно витягу з реєстру платників Єдиного податку ОСОБА_1 зареєстрований як приватний підприємець зі спрощеною системою оподаткування (а.с. 10).
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 336/5371/17, виданому 13.11.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - 25.09.2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 39).
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 04.08.2020, наданого Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі за період з травня 2018 року по 31 липня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 57 561 грн. 76 коп. (а.с. 11).
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 пені, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності заборгованості по аліментам у сумі 57 561, 76 грн. та відсутністю доказів, що вказана заборгованість утворилась не з вини платника аліментів, останній повинен сплатити на користь стягувача пеню відповідно до ч.1 ст. 196 СК України в розмірі 57 561,76 грн.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Згідно частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Згідно розрахунку заборгованості від 28.08.2020 (а.с.40) ОСОБА_1 станом на 31.07.2020 має заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 57561,76 грн., при цьому боржник несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти з травня 2018 року по липень 2020 року включно.
Доказів скрутного матеріального становища позивача, або будь-яких об`єктивних причин, які б унеможливлювали виконання судового рішення, матеріали справи не містять.
Сплата позивачем аліментів на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трирічного віку не звільняла його від обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини у визначеному судом розмірі і не є підставою для висновку про відсутність його вини у виникненні заборгованості. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня – за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. 
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. 
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. 
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Стягувачем був наданий розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з травня 2018 року по липень 2020 року, який боржником не оспорювався (а.с.31,32).
За вказаним розрахунком загальна сума пені за зазначений вище період складає 95 014,75 грн., проте відповідно до норм статті 196 СК України, розмір пені, яка підлягає стягненню з боржника по сплаті аліментів не може бути більшою ніж 100 відсотків суми заборгованості по аліментам.
Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що суд першої інстанції цій частині прийшов до правильного, законного та обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в сумі 57561,76 гривень.
Доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності зустрічного позову є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи. ОСОБА_2 були надані до суду першої інстанції в якості доказів копія рішення про стягнення аліментів, копія виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого листа, розрахунку заборгованості по аліментам та сам розрахунок пені (а.с.37-43). Вказані докази в розумінні статей 76-80 ЦПК України є достатніми та допустимими для задоволення зустрічного позову.
Стосовно доводів апеляційної скарги про застосування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення суду норм права, які не підлягають застосуванню, колегія суддів зазначає про таке.
Звертаючись до суду із вимогою про розстрочення сплати заборгованості по аліментах на підставі ст.197 СК УКраїни, ОСОБА_1 посилався на скрутне матеріальне становище.
Ухвалюючи рішення про відмову  у задоволені позову  ОСОБА_1   в цій частині, суд першої інстанції посилаючись на ст. 197 СК України та ст. 435 ЦПК України, вказав на відсутність підстав та доказів для задоволення вказаних позовних вимог, а також на те, що позивач не довів наявність необхідних умов для застосування частини другої статті 197 СК України (тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення).
Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
На обґрунтування своїх позовних вимог про розстрочку боргу по аліментам ОСОБА_1 зазначав, що він є підприємцем і у зв`язку з пандемією COVID – 19 його матеріальне становище геть погіршилось, у зв`язку з чим він не може сплачувати аліменти та заборгованість по сплаті аліментів в повній мірі.
Втім колегія суддів вважає вказані доводи неспроможними.
Згідно наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вже у травні 2018 року мав заборгованість в розмірі 15 885,95 грн.
Пандемія COVID – 19 та жорсткі карантинні заходи на території держави вводились з березня 2020 року, отже посилання апелянта на пандемію не заслуговують на увагу.
Стосовно застосування судом першої інстанції при розгляді зазначеної вище вимоги статті 435 ЦПК України, то колегія суддів вважає за необхідне виключити її із мотивування судового рішення як помилково застосовану, оскільки на правильне вирішення спору по суті вона не впливала.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
        
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і апеляційним судом не переглядалося.
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020  рокупо цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська