Ухвала
Іменем України
 
05 лютого 2021 року
м. Київ       
справа № 574/82/18
провадження № 51-6082 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року щодо  ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на його користь у відшкодування шкоди: матеріальної 134720 грн та моральної - 5000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він: 
- 01 серпня 2016 року, о 10 год 53 хв., за допомогою металевого дротика відхиливши дверний засув, проник до буд. АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_4 рюкзак «Reebok» вартістю 253 грн, ніж туристичний «Супутник» вартістю 419 грн, ремінь шкіряний «Harli Devidson» вартістю 425 грн, три металевих м`ясорубки загальною вартістю 249 грн, п`ятдесят штук металевих кришок «Господарочка» загальною вартістю 41 грн, два закаточних ключі вартістю 400 грн, 12 дисків DVD–R «Verbatim» вартістю 120 грн, три комп`ютерні кабелі вартістю 120 грн, бухту мідного дроту довжиною 600 м вартістю 18000 грн, рюкзак марки «Kawasaki», кросівки моделі «Shimano», бухту мідного дроту довжиною 1000 м, відеокамеру касетну «Panasonik», відеокамеру цифрову марки «Jay-teach», дитячий конструктор «Мікро дрель», жорсткий диск марки «WD» об`ємом пам`яті на 3 Терабайти, моторукавиці текстильні довжиною до ліктя, дві гумові маски із зображенням облич, портсигар ТМ «Прилуки», жилетку чоловічу шкіряну, алюмінієву кришку для стерилізації, дві упаковки харчової плівки, намисто з бірюзи, намисто янтарне, електросамовар, алюмінієву підставку під державний номер на мотоцикл, десять циліндрів до мотоциклу «ИЖ Юпитер», вісім головок циліндрів до мотоцикла, шість алюмінієвих кожухів з алюмінієвими тормозними колодками на задню зірку з мотоциклу «ИЖ»;
- 18 жовтня 2017 року, близько 00 год 30 хв., переліз через паркан та проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де із автомобіля «Opel Kadet», належного потерпілому ОСОБА_6 , таємно викрав флеш накопичувач «Verbatim 8Gb» вартістю 207,66 грн;
- 30 жовтня 2017 року, близько 01 год, через незамкнені двері проник до кухні садиби АДРЕСА_3 , де з жіночої сумки викрав належні потерпілій ОСОБА_7 2700 грн, з приміщення ванної кімнати кросівки «Saucony» вартістю 869,33 грн та штани «Outventura» вартістю 1000 грн;
- 18 листопада 2017 року, близько 24 год, через незамкнені двері таємно проник до кухні садиби АДРЕСА_2 , де з барсетки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_8 170 грн. Після чого, через незачинені двері проник до гаражного приміщення, звідки таємно викрав 60 метрів трьохжильного мідного дроту вартістю 1260 грн, 25 м чотирьохжильного кабелю вартістю 1950 грн, а із підлокітнику салону автомобіля «ВАЗ 2107» 110 грн;
- 19 листопада 2017 року, близько 01 год, через незамкнені двері проник до літньої кухні садиби АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_9 цукерки «Слива», «Fellichita» та «Камомелька» вартістю 250 грн, банку згущеного молока «Своя Лінія» вартістю 23,9 грн, банку консерви «Скумбрія Екватор» вартістю 47,23 грн, сир плавлений «Шостка Дружба» вартістю 22,8 грн, пачку творожної маси з родзинками вартістю 22 грн та плитку чорного шоколаду «Корона» вартістю 23 грн;
- в цей же день, близько 02 год 30 хв., переліз через паркан та проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_5 , де із салону автомобіля «Gelee MK» належного потерпілому ОСОБА_10 , таємно викрав автомобільний тримач для мобільного телефону вартістю 149,4 грн, флеш накопичувач марки «Silicon Power 4 Gb» вартістю 94,5 грн, флеш накопичувач «Micro SD» з адаптером об`ємом пам`яті на 4Gb вартістю 62,5 грн, газовий балончик «Butan Gas» вартістю 43,8 грн, газову горілку з п`єзопіджигом вартістю 77,77 грн.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 - без змін.
В касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить оскаржувані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому доводи касаційної скарги, в частині істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами, зводяться до неповноти судового розгляду. Також зазначає, що не задовольняючи його клопотання суди проявили упередженість та явну лояльність до сторони захисту. Вказує на недотримання судом першої інстанції розумного строку розгляду кримінального провадження. Наполягає на безпідставному застосуванні положень ст. 69 КК України, що потягло призначення ОСОБА_5 занадто м`якого покарання, яке не відповідає приписам ст. ст. 50, 65 КК України. Разом з цим, посилається на порушення судом апеляційної інстанції ст. ст. 370, 419 КПК України, зазначає, що суд не перевірив та не надав належної оцінки доводам апеляційних скарг, не навів мотивів їх відхилення, а також у своїй ухвалі не виклав заявленого потерпілим клопотання і підстав відмови у його задоволенні. Стверджує, про неправильність висновку місцевого суду щодо розміру стягнутої із засудженого моральної шкоди, яка на його переконання є невиправдано малою. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Приписами ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок, а виходить з обставин, установлених цими судами.
Доводи потерпілого щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами, які стосуються розгляду його клопотань, прояву упередженості та лояльності до сторони захисту, зводяться до неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України), що згідно зі ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги потерпілого вбачається, що він вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення занадто м`якого покарання, фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, дані про його особу, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність декількох обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, повне відшкодування шкоди потерпілим, за винятком ОСОБА_4 , молодий вік обвинуваченого.
Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням загальних засад призначення покарання, дійшов висновку, що сукупність наведених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дають підстави для призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України.
Враховуючи вищенаведене, а також тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, думки потерпілих, досудову доповідь органу пробації, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
Здійснюючи розгляд апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_4 та прокурора в межах їх доводів та залишаючи без змін вирок місцевого суду, апеляційний суд погодився із висновками суду щодо призначеного покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, яке слід відбувати реально, при цьому зазначив, що такий вид і розмір покарання сприятиме виправленню обвинуваченого і його перевихованню та є достатнім для досягнення мети покарання.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що за фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого, обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є законним, справедливим і співмірним характеру вчинених дій, відповідає положенням ст. ст. 50, 65 КК України, а тому Суд не вбачає підстав вважати таке покарання є явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи касаційної скарги в цій частини є безпідставними.
Що стосується доводів касаційної скарги про порушення апеляційним судом
 ст. ст. 370, 419 КПК України, то на переконання колегії суддів Верхового Суду, вони є безпідставними, та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.
Так, ухвала апеляційного суду відповідає приписам вказаних положень закону, оскільки усі наведені прокурором та потерпілим в апеляційних скаргах доводи, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді, а також наведено докладні мотиви, з яких апеляційні скарги залишено без задоволення.
Крім цього, Верховний Суд, вважає неспроможними доводи потерпілого про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, у зв`язку з не наведенням в ній заявленого потерпілим клопотання і підстав відмови у його задоволенні, оскільки вказана норма не передбачає відображення у тексті ухвали заявлених сторонами кримінального провадження клопотань.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про недотримання судом першої інстанції розумного строку розгляду кримінального провадження не є підставою для скасування оскаржуваних судових згідно положень діючого кримінального процесуального закону України.
Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_4 про неправильність висновку місцевого суду щодо розміру стягнутої із засудженого моральної шкоди, то колегія суддів касаційного суду, вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції з урахуванням глибини душевних страждань потерпілого, які він зазнав в результаті вчиненого кримінального правопорушення, та засад розумності, виваженості і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків потерпілим у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 . 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3