Ухвала
 
02 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 752/2749/20
 
провадження № 61-2341ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020  року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу, що було надано в іноземній валюті у розмірі 5 тис. доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент укладання договору складало суму у розмірі 123 979 грн 50 коп.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020  року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й   суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наведені у позові обґрунтування та надані докази не підтверджують наявності між сторонами відносин позики та обов`язку відповідача сплатити позивачу суму боргу за договором позики. Окрім цього, вимоги для складення розписки в момент її складення не дотримані.
 
15 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, що надійшла 15  лютого 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із зазначенням того, що 29 жовтня 2020 року було складено повний текст судового рішення апеляційної інстанції, з яким він ознайомився на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, однак вказане судове рішення заявнику не було вручено, не надавши на підтвердження жодних доказів.
 
Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у  день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Оскільки, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у  такому його елементі як правова визначеність, тому, заявнику належить надати докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.
 
Звернення до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики при реалізації права на справедливий суд, передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, відтак такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності намірів забезпечення права на оскарження судового рішення.
 
Отже, ОСОБА_1 не надав доказів дати отримання або не  отримання копії судового рішення апеляційної інстанції, а саме: поштового конверта (або його копії) суду апеляційної інстанції з трек-номером поштового відправлення копії судового рішення апеляційної інстанції на адресу заявника або підтверджуючих документів суду апеляційної інстанції про не надіслання або не отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення.
 
Відтак, підстави, що наведені заявником щодо поновлення строку вважаються судом неповажними, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу. 
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не  порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020  року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.  
  
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян