ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

24 лютого 2021 року                                                                                      Справа № 918/902/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Грязнов В.В. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська, 21"
на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.11.2020р. 
(ухвалене о 10:23 год. у м.Рівному, повний текст складено 25.11.2020р.)
у справі № 918/902/20 (суддя Войтюк В.Р.)
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська, 21"
до відповідача Християнської місії "Пробудження"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради
про стягнення боргу в сумі 12 262 грн 95 коп.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська, 21" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Християнської місії "Пробудження" про стягнення боргу в сумі 12 262 грн 95 коп.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідач є орендарем комунального майна, а саме нежитлового приміщення загальною площею 178, 2 кв.м розташованого за адресою м. Рівне, вул. Відінська, будинок 21.
Зазначає, що відповідач не виконує свій обов`язок, зокрема щодо здійснення, в строк до 20 календарного дня, оплати за утримання будинку та прибудинкової території на розрахунковий рахунок ОСББ "Відінська, 21".
Вважає, що у Християнської місії "Пробудження" перед ОСББ "Відінська, 21" виник борг по несплаті внесків за утримання будинку та прибудинковій території в сумі 12 262 грн 95 коп.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.11.2020 у справі №918/902/20 в задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська, 21" до відповідача Християнської місії "Пробудження", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення боргу в сумі 12 262 грн 95 коп. відмовлено.
При ухвалені вказаного рішення суд виходив з того, що відповідач не є власником нежитлового приміщення в будинку по вул. Відінська, 21 у м. Рівне, а тому рішення загальних зборів ОСББ "Відінська, 21" не обов`язкові для відповідача, а також, що відповідач може бути зобов`язаний сплачувати внески на утримання орендованого приміщення тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином (договором). 
Судом встановлено, що згідно договору оренди від 27 жовтня 2016 року укладеного між Християнською місією "Пробудження" та Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, не встановлено обов`язку орендаря з відшкодування орендодавцю понесених останнім витрат на утримання об`єкта оренди у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, оскільки п. 6.2.9. вказаного договору оренди міститься лише загальна вимога про обов`язок здійснення таких витрат з одночасною вказівкою про укладення орендарем окремого договору з ОСББ.
Окрім того, суд першої інстанції вказав на те, що в матеріалах справи № 918/902/20 відсутні будь-які договори укладені між позивачем та відповідачем по здійсненню внесків на утримання орендованого приміщення.
За наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.
Розглядаючи спірні правовідносини суд застосував відповідні положення ст. ст.  11, 509, 511, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 55 Господарського кодексу України,  ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ст. ст. 2, 4, 10, 13, 15, 16, 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Також, суд взяв до уваги правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 02.09.2020 у справі № 906/884/19.

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська, 21", у якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 23.11.2020 у справі № 918/902/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає таке.
Суд не взяв до уваги доводи представника щодо відкладення розгляду справи, та вирішив питання по суті без участі жодного представника позивача, чим порушив право позивача скористатися професійною правовою допомогою та захистити належним чином права та інтереси ОСББ "Відінська, 21".
Обґрунтовуючи відмову у позові суд послався на те, що орендар не є співвласником в розумінні Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", тому рішення загальних зборів ОСББ "Відінська, 21" не обов`язкові для відповідача.
Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання позивача на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.08.2018 у справі № 918/483/18, яке ухвалене між тими самими сторонами, що призвело до порушення ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Суд першої інстанції в обґрунтування відмови у позові прийшов до помилкового висновку про відсутність механізму стягнення боргу покликавшись на постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 02.09.2020 у справі №906/884/19.
Обов`язок сплачувати внески відповідачем виник на підставі Додаткового Договору від 27.10.2016 до Договору оренди нежитлових приміщень від 29.09.2006 №1721 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 01.12.2008, від 11.06.2012, 10.03.2016) Християнська місія "Пробудження" є орендарем нежитлового приміщення площею 178,2 кв.м по вул. Відінській, 21 у м. Рівному, яке перебуває на балансі Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради. 
Після відкриття виконавчого провадження Християнська місія "Пробудження" зверталася до ОСББ "Відінська, 21" з проханням реструктуризації боргу, що свідчить про визнання обов`язку сплачувати внески на утримання багатоквартирного будинку.
За наведеного, позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Від Християнської місії "Пробудження" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги – відмовити.
На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке.
Відмова суду першої інстанції в задоволені клопотання про відкладенні розгляду справи, жодним чином не порушила права позивача, сторони на підтвердження своїх вимог та заперечень подали спільно з заявами по суті справи необхідні докази, а в судовому засіданні 09.11.2020 надали свої пояснення.
Скаржник, посилається на рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/483/18, згідно якого з відповідача в аналогічній справі стягнуто кошти на утримання багатоквартирного будинку навіть за відсутності відповідного договору укладеного з орендарем, та стверджує, що судом першої інстанції у зв`язку з неврахуванням встановлених у вказаному рішенні суду обставин, порушено вимоги ч.4 ст. 75 ГПК України.
Вказує, що позивач здійснює підміну понять "встановлені обставини" та "правова оцінка надана судом", а також, що згідно ч. 7 ст. 75 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Суд першої інстанції при вирішенні спору правильно врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постанові від 02.09.2020 у справі № 906/884/19.
ОСББ "Відінська, 21" не зазначає, що саме воно ухиляється від укладення договору на відшкодування витрат на утримання будинку.
Позивачем не доведено належними допустимими та достовірними доказами розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку - по вул. Відінська, 21 в м. Рівне, оскільки рішень загальних зборів, які б містили підпис не менш ніж дві третини від загальної кількості голосів які проголосували "за" прийняття відповідних розмірів внесків до суду позивачем не надано. 
Вказує, що позивачем не доведено обов`язок орендаря, а не співвласника, сплачувати такі внески без відповідного правочину (договору) укладеного з таким орендарем.
За наведеного вище відповідач, вважає що рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/902/20 від 23.11.2020 ґрунтується на засадах верховенства права, з урахуванням висновків Верховного Суду, є законним і обґрунтованим, а отже не підлягає до скасування.

Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказує таке.
Між позивачем і відповідачем склалися відносини щодо обов`язку сплати внесків на утримання будинку, як співвласника (учасника ОСББ) та особи, яка здійснює заходи по утриманню будинку, тобто здійснення права власності. 
Відносини щодо реалізації права власності в багатоквартирному будинку регулюються в даному випадку спеціальним законом, а саме Законом України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку".
Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Судом першої інстанції при винесені рішення враховано той факт, що Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, як орендодавцем було зобов`язано орендаря виконати умови Договору оренди № 1721 від 29.09.2006 (викладеного в новій редакції від 27.10.2016), а саме п.6.2.9. укласти договір про здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком з ОСББ "Відінська, 21".
Третя особа підтримує твердження відповідача щодо погодження сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території на підставі укладеного договору, який би передбачав обов`язок орендаря оплачувати витрати на утримання будинку за визначеними договором тарифами.
Вказує, що відповідач визнає свій обов`язок щодо сплати внеску на утримання орендованого майна, проте між сторонам існує спір, щодо розміру такого внеску.
За наведеного, третя особа вважає, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі є неспроможними та неприйнятними, а тому просить рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.11.2020 у справі №918/902/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В письмових поясненнях, позивач вказує, що відповідач хибно вважає, що обставини встановленні рішенням Господарського суду Рівненської області від 21.08.2018 у справі №918/483/18 не є встановленими обставинами.
Зазначає про хибність доводів відповідача, за якими відповідач не є співвласником приміщення, а тому не має сплачувати внески на утримання та капітальний ремонт багатоквартирного будинку.
Посилається, на ч. 4 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", відповідно до якої зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 21.08.2018 у справі №918/483/18 встановлено, що власник майна делегував орендарю право брати участь у загальних зборах від імені співвласника з правом голосування. Судом встановлено, що на підставі Додаткового Договору від 27 жовтня 2016 року до договору оренди нежитлових приміщень від 29.09.2006 №1721 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 01.12.2008, від 11.06.2012,10.03.2016) Християнська місія "Пробудження є орендарем нежитлового приміщення площею 178,2 кв.м по вул. Відінській, 21 у м. Рівному, яке перебуває на балансі Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради. 
Позивач вважає, що в справі № 918/483/18 суд дійшов висновку про наявність підстав для здійснення відповідачем внесків на утримання багатоквартирного будинку по вул. Відінській, 21 в м. Рівне на підставі рішення загальних зборів оформленого протоколом № 3 від 26.06.2016 та протоколом № 6 від 13.04.2017.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 29.09.2006 між Управлінням комунальної власності Виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендодавець) та Християнською місією "Пробудження" (орендар) було укладено Договір оренди № 1721 (далі - Договір № 1721), за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення на вул. Відінській, 21 загальною площею 178,2 кв.м. (а. с. 114).
01.08.2016 ЖКП "Галицьке" передало по акту прийняття-передачі об`єкта з балансу в управління ОСББ "Відінська, 21" (а. с. 22-23).
01.09.2016 ОСББ "Відінська, 21" було присвоєно статус неприбуткової організації (а. с. 21).
Рішенням загальних зборів ОСББ "Відінська, 21", оформленим протоколом № 6 від 13.04.2017 було встановлено вартість утримання будинку та прибудинкової території нежитлових приміщень 3 грн 36 коп. за один квадратний метр з 01.05.2017 (а. с. 24).
В подальшому, рішенням загальних зборів ОСББ "Відінська, 21", оформленим протоколом №7 від 15.08.2019 встановлена вартість утримання будинку та прибудинкової території нежитлових приміщень 5 грн 50 коп. за один квадратний метр з 01.09.2019 (а. с. 25). 
Позивач вказує, що відповідач свій обов`язок, щодо сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, не виконує належним чином, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість по сплаті внесків. З моменту створення ОСББ "Відінська, 21" жодних коштів на утримання будинку та прибудинкової території та капітальний ремонт відповідачем не сплачено.
Листом-вимогою від 14.07.2020 № 168-л/2020 позивач звернувся до відповідача, в якому вказав про існування у відповідача заборгованості в сумі 10 302 грн 75 коп., просив погасити таку заборгованість протягом 10-ти днів з моменту отримання вимоги. Повідомив, що у разі непогашення заборгованості до 25.07.2020, ОСББ "Відінська, 21" звернеться до суду щодо примусового стягнення заборгованості (а. с. 26-27).    
В матеріалах справи відсутні докази реагування відповідача на вказаний лист-вимогу позивача та оплату вказаної суми.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача боргу в сумі 12 262 грн 95 коп., яка нарахована із внесків на утримання будинку та прибудинкової території по 01.08.2020.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставою для виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Статтею 322 ЦК України передбачений обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Частиною 1 ст. 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", згідно зі статтею 1 якого об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Згідно зі ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
Згідно зі статтею 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
За змістом ч. 2 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.
Отже, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми ст. 322 ЦК України та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
З огляду на вищезазначене,    встановлений рішенням загальних зборів ОСББ "Відінська, 21" розмір витрат на управління багатоквартирним будинком, є обов`язковими    саме для власників житлових та нежитлових приміщень, які в силу прямої норми закону зобов`язані нести тягар утримання належного їм майна та зобов`язані виконувати прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ. При цьому у разі відмови співвласника сплачувати встановлені внески і платежі об`єднання має право звернутися до суду (частина 6 статті 13 Закону, частина 1    статті 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"    ).
Щодо відповідача, як орендаря нежитлових приміщень в будинку по вул. Відінській, 21, то за приписами ч. 4 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" дійсно передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (ч.6 ст. 13, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").
З урахуванням приписів ст. 511 ЦК України прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ "Відінська, 21" є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна.
Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. 11 ЦК України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з ОСББ. 
У зв`язку з викладеним, відповідач – Християнська місія "Пробудження", як орендар нежитлового приміщення в будинку по вул. Відінській, 21, загальною площею 178,2 кв.м., зобов`язаний сплачувати внески на утримання орендованого ним приміщення тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином (договором).
В той же час, п. 6.2.9. Договору № 1721 (зі змінами) міститься лише загальна вимога про обов`язок здійснення таких витрат з одночасною вказівкою про укладення орендарем окремого договору з ОСББ.
Тому, за відсутності погодження порядку сплати (відшкодування) та розміру внесків в Договорі № 1721 (зі змінами) та не досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо укладення окремого договору на оплату внесків у період, визначений позивачем, обов`язок зі сплати таких платежів за заявлений позивачем період несе власник приміщень, для якого положення статуту та рішення загальних зборів ОСББ є обов`язковими в силу закону.
Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №906/884/19.
В той же час, оскільки доказів укладення окремого договору на оплату внесків у заявлений позивачем до стягнення період, між ОСББ та орендарем матеріали справи не містять, а фактичні умови Договору оренди № 1721 від 29.09.2006 не встановлюють зобов`язань останнього з оплати внесків на утримання об`єкта оренди у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, твердження позивача щодо наявності підстав покладення на відповідача обов`язку з оплати заявлених позивачем сум є помилковим.
Поруч з тим, скаржник посилаючись на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.08.2018 у справі № 918/483/18 помилково вважає, що в ньому встановлений обов`язок відповідача по сплаті відповідних коштів, оскільки за приписами ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Скаржник, в цьому випадку помилково ототожнив поняття "встановлені обставини" та "правова оцінка". Тому, посилання скаржника на вказане рішення не може бути взяте судом до уваги. Також, скаржник в апеляційній скарзі безпідставно ототожнює "виконання судового рішення" та "сплата внесків на утримання будинку".
За таких обставин, суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення його прав чи інтересу відповідачем.
Щодо тверджень скаржника про порушення місцевим господарським судом його права на професійну правову допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
23.11.2020 до суду першої інстанції від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого, представник просив відкласти розгляд справи, оскільки представник адвокат Шендера О.М. перебуває на самоізоляції, у зв`язку із перебуванням в контакті з хворим на COVID-19 (а. с. 118).
За приписами ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених    частиною другою    статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. 
Частиною 2 статті 202 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:
1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;
2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;
3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;
4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:
1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;
2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;
3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;
4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Як зазначено вище, обґрунтовуючи причини неявки в судове засідання, представник позивача вказує на контактування із хворим, у якого наявний вірус COVID-19, однак при цьому представник позивача не надав суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження, як наявності вірусу COVID-19 в людини з якою він контактував, так і доказів такого контакту.
Окрім того, представник позивача не був позбавлений можливості взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Також, явка учасників справи та їх представників, судом першої інстанції в ухвалі від 09.11.2020 (а. с. 106-107) не визнавалася судом обов`язковою. В той же час, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони.
Окрім того, посилаючись на запровадження карантинних заходів та обмежень відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", скаржник не бере до уваги, що законодавцем    не були збільшені строки розгляду справ, встановлені процесуальним законодавством.    
Поруч з вказаним, суд апеляційної інстанції зазначає, що частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.   
Суд не погоджується також із твердженнями скаржника про порушення судом його права на отримання професійної правової допомоги, оскільки в матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги від 07.09.2020 № 1/09, акт здачі-приймання виконаних послуг (робіт) від 09.09.2020, за якими позивач отримав професійну правничу допомогу, зокрема адвокатом була складена позовні заява, адвокат брала участь в судовому засіданні суду першої інстанції 09.11.2020 (а. с. 1-3, 30-32, 106). Тобто, матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав професійну правничу допомогу.
Апеляційний господарський суд бере до уваги те, що позиція позивача викладена у позовній заяві, а також те, що у зв`язку із поданням відзиву відповідачем та письмових пояснень третьої особою, позивач не користувався своїм правом подання відповіді на такі заяви по суті справи. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив представнику позивача в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та не порушив процесуальні права позивача, в тому числі на участь в судовому засіданні та отримання професійної правничої допомоги.
Також, суд вважає за необхідне вказати, що в позовній заяві, позивач посилається на практику судів, однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини справи №916/1096/17 та № 918/48/18 відрізняються від обставин справи № 918/902/20, так як у вказаних позивачем справах позови пред`являлися до власників майна.
Поруч з вказаним, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 916/2197/13 скаржник не бере до уваги зазначений в ній висновок, зокрема, що: "особа, яка є власником приміщення і, в свою чергу, співвласником будинку, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ), однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих платежів по цим витратам.".
Тобто, сам позивач посилається на постанову Верховного Суду України, де вказано про те, що саме у власника приміщення, розташованого в будинку, де створено ОСББ, має сплачувати відповідні внески, і саме до власника може бути пред`явлений відповідний позов.
В силу приписів  ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Рівненської області від 23.11.2020 р. у справі № 918/902/20 слід залишити без змін, а апеляційну Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська, 21" - без задоволення.
Оскільки, судом відмовлено в задоволені позову, то відповідно до приписів ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, судові витрати, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд
                                                                 
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська, 21" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 23.11.2020 р. у справі № 918/902/20 - без змін.
2. Справу № 918/902/20 надіслати Господарському суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.