ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31607/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 березня 2021 року                                                                                           м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий-суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Беспалов О.О., 
                                                  Ключкович В.Ю.,
          за участі:
          секретар с/з                              Піскунова О.Ю.
          позивач                               ОСОБА_1           

          розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, в якому просив:
          - визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63639554 від 17 листопада 2020 року, винесену державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівною.
          Позовні вимоги мотивовані тим, що постанова Печерського РВДВС у м. Києві ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14154,00 грн. пред`явлена до примусового виконання поза межами встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строку, у зв`язку з чим державний виконавець протиправно відкрив виконавче провадження, винісши постанову №63639554 від 17 листопада 2020 року. Крім того, виконавче провадження відкрито не за місцем проживання позивача, а пояснення позивача щодо помилкового визначення у виконавчому документі його місця проживання до уваги виконавцем не взято. 
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
          Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
          Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права.
          За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року без змін.
          У судове засідання відповідач не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.
          Позивач у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.
          Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 5897516 з примусового виконання наказу  Господарського суду м.Києва у справі за №Б8/078-12 від 16.01.2019 про зобов`язання ліквідатора ОСОБА_1 перерахувати кошти за продаж заставного майна на суму 141540,00грн. на відповідні реквізити отримувача  ПАТ «Універсал Банк». 
          Вказане виконавче провадження передано із Шевченківського РВДВС міста Києва Сухоноса М.В. УЮ у місті Києві для здійснення виконавчих дій за місцем  знаходження боржника: АДРЕСА_1 .
           10.06.2019 головним державним виконавцем Печерського РВДВС у м.Києві Ченківським О.О. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження ( а.с.65 на звороті).
           13.08.2019 в межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем на адресу боржника направлено Вимогу №11612/4(а.с.70) про виконання рішення Господарського суду м.Києва у справі за №Б8/078-12 від 16.01.2019 та надано триденний строк для повідомлення про виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів.
           06.08.2020 в межах зазначеного виконавчого провадження  державним виконавцем на підставі статей 27, 56, 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон) винесено постанови: про накладення штрафу  на боржника за невиконання судового рішення, про арешт коштів боржника та про стягнення виконавчого збору, - копії яких направлено ОСОБА_1 за адресами :   АДРЕСА_2 та   АДРЕСА_1 .
           13 листопада 2020 року державним виконавцем підготовлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та направлено для розгляду до Печерського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві.
           13 листопада 2020 року, керуючись вимогами пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 
          Постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення витрат виконавчого провадження та постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду винесено в окремі провадження.
          Вказані процесуальні рішення, прийняті державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 5897516 не оскаржені та є чинними на час розгляду даної справи.
           17 листопада 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління  Міністерства юстиції Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63639554 щодо примусового виконання постанови державного виконавця ВП 58297516 від 06 серпня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 14154,00 грн.
          Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про виконавче провадження», чи іншими нормативно-правовими актами щодо вчинення виконавчих дій, не покладено на державного (приватного) виконавця обов`язку при пред`явленні до примусового виконання виконавчого документу здійснювати перевірку реквізитів цього документу на їх відповідність дійсним обставинам. 
          Також встановлено, що постанова Печерського РВДВС у м. Києві ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14154,00 грн пред`явлена до примусового виконання в межах встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строку.
          Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, звертає увагу на наступне.
          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
          Так, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.
          На час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ).
          Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
          Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
          У силу норм частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6)   дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
          Відповідно до частини третьої цієї статті виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
          Частиною четвертою статті 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема:  пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
          У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
          Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
          Відповідно до ст.27 Закону виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
          Приписами статей 40 Закону встановлено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.   
          Так, відповідно до ч.3 статті 40,  у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
          Разом з тим, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання визначаються ст.12 Закону, частиною 1 якої встановлено строк пред`явлення виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, до примусового виконання протягом трьох місяців.
          Відповідно до ч.4 цієї статті строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема,  у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
          Відповідно до вимог ч.1 ст.13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
          Відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
          Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
          З матеріалів справи убачається, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівною 17 листопада 2020 року винесено постанову про відкриття  відкрито виконавче провадження ВП №63639554 з примусового виконання постанови від 06 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14154,00 грн., виданої  Печерським РВДВС у м. Києві у межах виконавчого провадження ВП №58297516 та виділеної в окреме провадження у зв`язку із закінченням виконавчого провадження ВП №58297516 на підставі постанови державного виконавця від 13.11.2020.
          Таким чином, строк пред`явлення до примусового виконання постанови від 06 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14154,00 грн., визначений ст.12 Закону  не сплинув.
          Постанова головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ченківського Олексія Онуфрійовича ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 14154,00 грн при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва №Б8/078-12 від 16 січня 2019 року є виконавчим документом, з огляду на який останній відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
          Щодо доводів апеляційної скарги в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем проживання боржника, колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи убачається , що у оскаржуваній постанові адреса боржника зазначена відповідно до даних, які містяться у виконавчому документі -  постанові ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва №Б8/078-12 від 16 січня 2019 року.
          В свою чергу, а ні Закон України «Про виконавче провадження»,а ні Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, не містить положень щодо обов`язку виконавця до відкриття виконавчого провадження перевірити підвідомчість виконавчого документа.
          Крім того, системний аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави стверджувати, що до відкриття виконавчого провадження приватний виконавець не має повноважень на вчинення будь-яких дій по встановленню місця проживання боржника або місцезнаходження його майна.
          Реалізація передбаченого п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» права виконавця одержувати від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб будь-яку інформацію, в тому числі інформацію щодо місця проживання боржника, можлива лише під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.
          Отже, отримавши від стягувача документи, в яких міститься інформація щодо місця проживання боржника у місті Києві, державний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження. Зазначення у виконавчому документі адреси боржника, яка не відповідає дійсній інформації, не дає підстав вважати, що рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження є незаконним.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
          При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, 
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.           Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.
          
          Головуючий суддя                                                                       І.О. Грибан

          Судді:                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                     В.Ю. Ключкович

          (повний текст постанови складено 03.03.2021р.)