ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20599/20                                                Головуючий у І інстанції - Клочкова Н.В. 
                                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.,        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року у справі за позовом Головного управління ДПС у місті Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,
В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДПС у місті Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило:
- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 44 139,63 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як платником податків, який перебуває на обліку Головного управління ДПС у місті Києві обліковується податковий борг в розмірі 44  139,63 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головним управлінням ДПС у місті Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти  нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 07.12.2020 року відповідно до інтегрованих карток інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу, у платника податку ОСОБА_1 обліковується податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 51  139,63 грн. 
Крім того, вказано що до Головного управління ДПС у місті Києві не надходило копії квитанції про сплату податкової заборгованості.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Також у відзиві зазначено, що на момент прийняття спірного рішення Відповідачем було в повному обсязі сплачено наявний податковий борг, що свідчить про відсутність підстав для стягнення податкового боргу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311  КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1  ст. 308  КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Головне управління ДПС у місті Києві звернулось із позовом про стягнення з Відповідача податкового боргу, який є узгодженим, проте самостійно платником податків не сплачений, а відтак за фізичною особою-підприємем ОСОБА_1 обліковується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 44 139,63 грн.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наданої відповідачем копії квитанції про сплату зобов`язання від 26 вересня 2020 року № 0.0.1850230523.1 на суму 44 139,63 грн. вбачається, що Відповідачем було повністю виконано свої зобов`язання та сплачено до бюджету узгоджену суму зобов`язання, що є предметом розгляду (стягнення) даного спору. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Статтею 67 Конституції України    передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Основним законодавчим актом, який урегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є    Податковий кодекс України.
В силу пп. 16.1.4    п. 16.1    ст. 16 Податкового кодексу України    платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Відповідно до пп. 14.1.39    п. 14.1    ст. 14 Податкового кодексу України    грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пп. 14.1.175    п.14.1    ст. 14 ПК України - податковий    борг, це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Так, вищевказаний податковий борг у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виник у зв`язку із несплатою ним самостійно визначених зобов`язань у звітній податковій декларації з єдиного податку з фізичних осіб за перше півріччя 2019 року у розмірі 44 139,63 грн.
Наявність у Відповідача вищевказаного податкового боргу підтверджувалась доданим до позовної заяви витягом з інтегрованої картки платника податку.
При цьому, відповідно до п. 54.1  ст. 54 Податкового кодексу України     крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пп.  59.1  ст. 59 Податкового кодексу України     у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За приписами пп.  59.3  ст. 59 Податкового кодексу України    податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Пунктом     59.5    статті   59 Податкового кодексу України   передбачено, що у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Головним управлінням ДПС у місті Києві було винесено щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкову вимоги від 17 лютого 2020 року № 10226-10 на суму 44 139,63 грн., та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який був повернутий на адресу Позивача у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
Відповідно до п.  41.2  ст. 41 Податкового кодексу України  органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.
Згідно з пунктами  95.1,  95.2,  95.3  статті  95 Податкового кодексу України     контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Враховуючи, що податкові зобов`язання, визначені Відповідачем в податкових деклараціях, в силу положень  ст. 54 Податкового кодексу України  є узгодженими, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги станом на час розгляду справи в суді першої інстанції були  підтверджені належними та допустимими доказами.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України  передбачено, що податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).
Відповідачем до суду першої інстанції було надано копію квитанції про сплату до бюджету узгодженої суми зобов`язання № 0.0.1850230523.1 від 26 вересня 2020 року в розмірі 44 139,63 грн.
Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та зміст апеляційної скарги Головного управління ДПС у місті Києві зазначає, що Відповідачем надано належні докази в розуміні ст.ст. 73 - 76 КАС України, які у встановленому порядку підтверджують факт сплати грошового зобов`язання, стягнення якого було підставою для звернення Головного управління ДПС у місті Києві з даним позовом до адміністративного суду.
Позивач, як суб`єкт владних повноважень, в апеляційній скарзі не навів переконливі доводи та не надав докази, зокрема, відповідний витяг з інтегрованої картки платника податку в інформаційно-телекомунікаційній системі контролюючого органу, на підтвердження наявності підстав для стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 44 139,63 грн.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки станом на час ухвалення рішення у справі, Відповідачем надано суду належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про факт виконання обов`язку зі сплати податкового боргу, з чим погоджується колегія суддів. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів та доказів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Розглянувши доводи Головного управління ДПС у місті Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242,  243,  308, 311, 315,  316, 321,  322,  325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року -  без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.    

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                         О.М. Оксененко