ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.03.2021 року                              м.Дніпро                             Справа №  912/2379/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. 
судді: Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року (суддя Коваленко Н.М.)  
за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України   (далі - МТСБ України), код ЄДР 21647131, Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154, адреса для листування: 02002, Київ-2, а/с 272  
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДР НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 
про  стягнення 100 800 грн 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява МТСБ України до Військової частини НОМЕР_3 про стягнення завданих збитків в порядку регресу у розмірі 100 800 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з вини ОСОБА_1 , який виконував службові обов`язки перед Військовою частиною НОМЕР_3 , керуючи транспортним засобом "КРАЗ", державний номерний знак  « НОМЕР_4 », сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті такої дорожньо-транспортної пригоди заподіяно шкоду іншому учаснику ДТП, яка виплачена позивачем. Позов подано в порядку регресу на підставі ст. 1166, 1172, 1187, 1191 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Кіровоградської        області від 30.09.2020 року у справі         № 912/2379/20 позов задоволено частково.
Суд стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдані збитки в порядку регресу у розмірі 100 000 грн, а також 2085,32 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що МТСБ України правомірно звернулося до відповідача у зв`язку з тим, що саме відповідач є тією особою, що несе відповідальність за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої водієм ОСОБА_1 , оскільки транспортний засіб належний відповідачу-роботодавцю повинен бути застрахований в силу вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" незалежно від того, хто керує цим транспортним засобом - звичайний працівник чи учасник бойових дій.
Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми виплаченого відшкодування у розмірі 100 000 грн        в порядку регресу є обгрунтованими.
Вимога позивача щодо стягнення оплачених послуг на збір документів та визначення розміру шкоди у сумі 800,00 грн не входить до складу виплаченого страхового відшкодування. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із вказаним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач - Військова частина НОМЕР_1      в якій        просив скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області 30.09.2020р. по справі №912/2379/20 і ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Одночасно, скаржник просить відстрочити військовій частині сплату судового збору до 06.11.2020 року.
 Скаржник заначає, що Військова частин НОМЕР_1 не вбачає правових підстав для виплати витрат, понесених МТСБ України при виплаті матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «ХОНДА АКОРД» державний номерний знак « НОМЕР_5 », що належить ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що водій ОСОБА_1 є учасником бойових дій та звільнений від обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності на території України.
Узагальнені доводи інших учасників справи.
Позивачем надано відзив на апеляційну скагу відповідача в якому зазначено, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України відсутні. У зв`язку із чим, апеляційна скарга є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Зокрема у відзиві зазначено, що оскільки солдат військової служби ОСОБА_1 , на час скоєння дорожньо - транспортної пригоди керував транспортним засобом «КРАЗ», державний номерний знак « НОМЕР_4 », в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 (на час ДТП - Військова частина НОМЕР_3 ), то відповідальність щодо відшкодування збитків покладається на Відповідача.
Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020 в задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020        відмовлено; апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року - залишено без руху через не подання до апеляційного суду належних доказів сплати судового збору у сумі 3153 грн. та належних доказів надіслання апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу інших учасників справи.
У визначений Центральним апеляційним господарським судом строк недоліки апеляційної скарги скаржником усунуто.        
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року  у справі №912/2379/20; з урахуванням положень ч.2 ст.271 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження; надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.        
29.12.2020 року представник Моторного (транспортного) страхового бюро України подав клопотання про розгляд апеляційної скарги в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, яке обґрунтоване тим, що дана справа потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин та залучення третіх осіб.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2021 відмовлено представнику Моторного (транспортного) страхового бюро України про розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року з повідомленням (викликом) сторін.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
Постановою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда Загреби А.В. від 18.06.2019, що набрала законної сили 02.07.2019, ОСОБА_1 командира відділення в/ч НОМЕР_3 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі закрито, оскільки на момент винесення постанови минув термін для накладення адміністративного стягнення.
Постановою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда Загреби А.В. від 18.06.2019 встановлено такі обставини: "Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 15.03.2019 року в 08.32 год., в м. Дніпро керував автомобілем  « 5652Н5 д.н.з. НОМЕР_6 з причіпом "Е5" д.н.з. НОМЕР_7 по Донецькому шосе, 15 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «HONDA ACCORD»        д.н.з. « НОМЕР_8 » під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, а відтак, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпап."
Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження від 20.05.2019 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «HONDA ACCORD», державний номерний знак « НОМЕР_8 », склала: 279 027 грн 29 коп.
На підставі Наказу №7662 від 02.08.2019 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБ України здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі        100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1151255 від 02.09.2019.
Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 800 грн, що підтверджується платіжним дорученням №967129 від 26.06.2019.
Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 100 800 грн.
Позивач звернувся до суду з даним позовом після проведення відповідних виплат, на захист свого права зворотньої вимоги.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5        статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди (сплаченого страхового відшкодування). Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до п. 13.1. cт. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів, про що помилково зазначає Відповідач.
Таким чином, статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасником бойових дій.
При цьому, положеннями Закону  України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності- права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Відповідно до частин 1, 4 статті 21 вказаного Закону з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування иивільно-правової відповідальності, чинного на території України або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Також, не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові (службові) обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, оскільки транспортний засіб належний відповідачу-роботодавцю повинен бути застрахований в силу вимог Закону  України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" незалежно від того, хто керує цим транспортним засобом - звичайний працівник чи учасник бойових дій.
Відтак, оскільки військовослужбовец ОСОБА_1 , на час скоєння дорожньо- транспортної пригоди керував транспортним засобом «КРАЗ», державний номерний знак « НОМЕР_4 », в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 (на час ДТП - Військова частина НОМЕР_3 ), то відповідальність щодо відшкодування збитків покладається на Відповідача.
Вказана правова позиція наведена, зокрема в постанові Верховного суду України від 21.08.2020 року у справі №905/1391/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
МТСБ України за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБ України при здійсненні регламентних виплат (пункті 41.4 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Матеріалами справи встановлено, що з метою визначення розміру збитків, МТСБУ замовлено послуги аварійного комісара у Товариства з обмеженою відповідальністю "СОС СЕРВІС УКРАЇНА".
МТСБ України здійснило оплату в сумі 800,00 грн ТОВ СОС Сервіс України із призначенням платежу "оплата послуг аваркома (експерта) по справі №57737, згідно рах. №1716 від 10.06.2019р., т.з. НОМЕР_5 " згідно з платіжним дорученням №967129 від 26.06.2019.
З огляду на встановлені обставини, апеляційна інстанція погоджується з висновком господарського суду про те, що вимога позивача щодо стягнення оплачених послуг на збір документів та визначення розміру шкоди у сумі 800,00 грн не входить до складу виплаченого страхового відшкодування. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.
Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до        ст. 129 ГПК України        судові витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника у справі.
Керуючись ст.ст.        129,        240,        269-270,        275,        276,        281-282,        284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 у справі 912/2379/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Чус

Суддя                                                                                           І.Л. Кузнецова    

Суддя                                                                                          І.М. Кощеєв