ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.002722
провадження № К/9901/30150/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Желєзного І.В., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року (суддя Кедик М.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року (головуючий суддя Довга О.І., Запотічний І.І., Бруновська Н.В.)
у справі №1.380.2019.002722 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
І. РУХ СПРАВИ
1.          У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині не призначення та не проведення ОСОБА_1 , звільненого на пенсію по хворобі, внаслідок отриманого захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, п. б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 року № 114, п. а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області привести в норму до діючого законодавства пенсійну справу № 91-10806 ОСОБА_1 у частині звільнення його по хворобі, внаслідок отриманого захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, п. б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114), п. а ст. 13 Закону №2262-ХІІ, призначити, нарахувати та виплачувати йому за 20 років вислуги 55% пенсії від відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нарахувати та виплатити загальною сумою та одним платежем ОСОБА_1 недоотриману суму пенсійного забезпечення у розмірі 55 % сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше отриманих сум пенсії у розмірі 50% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, відповідно до п. б ст. 64 Положення № 114, п. а ст.13 Закону № 2262-ХІІ, звільненого по хворобі, отриманого внаслідок захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ із визначенням 55% сум відповідного грошового забезпечення за 20 років вислуги і ст. 63 Закону №2262-ХІІ, починаючи з 01 січня 1992 року без обмеження строку (ч. 3 ст. 51 Закону № 2262); встановити судовий контроль за виконанням відповідачем рішення суду.
2.          Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
3.           ОСОБА_1 з вказаними судовими рішеннями не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.002722 і прийняти нове рішення про задоволення позову.
4.          Від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з наказом від 10 листопада 1991 року № 103 о/с позивач з 19 листопада 1991 року звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. "б" (через хворобу) Положення №114. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 14 листопада 1991 року № 1677 позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
6.          Відповідачем з 19 листопада 1991 року призначена пенсія позивачу за вислугу років у розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення.
7.          13 серпня 2018 року позивач звернувся до Головного управління МВС України у Львівській області із запитом на отримання публічної інформації з приводу виплати пенсії. Листом від 17 серпня 2018 року № З-578/Зі/31/01-2018 Головне управління МВС України у Львівській області повідомило, що з 01 січня 2007 року органи внутрішніх справ позбавлені повноважень призначати, перераховувати та виплачувати пенсії. Цю функцію передано до Пенсійного Фонду України, куди передані всі пенсійні справи пенсіонерів МВС. Пенсійна справа ОСОБА_1 за № 91/10806 передана до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (акт приймання-передачі діючих пенсійних справ від 31 січня 2007 року № 4).
8.          10 квітня 2018 року позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області з запитом на отримання публічної інформації з приводу нарахування та виплати недоотриманої пенсії у розмірі 5%. 
9.          За результатами розгляду вказаного запиту, відповідач листом від 03 травня 2019 року № 11685/03.29-15, повідомив, що відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію від 19 листопада 1991 року ОСОБА_1 звільнений у запас відповідно до п. "б" ст. 64 (через хворобу) Положення №114 та вислуга років на день звільнення становить 29 років 02 місяці 22 дні. Оскільки, ОСОБА_1 звільнений у запас, а не у відставку, тому пенсія призначена і виплачується у розмірі 67% сум грошового забезпечення.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
10.          Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки з врахуванням вислуги років позивача (29 років 02 місяці 22 дні) розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за віком або станом здоров`я.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
11.          Касаційну скаргу мотивовано порушеннями судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник посилається на те, що, відмовляючи у перерахунку пенсії у розмірі 55% процентів, відповідач зазначив, що оскільки ОСОБА_1 звільнений у запас через хворобу, а не у відставку, то він не має права на перерахунок пенсії у розмірі 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги. Проте позивач наголошує, що Законом України №2262 -ХІІ чітко передбачені підстави звільнення і призначення пенсії, але такого визначення як звільнення у запас по хворобі, а не у відставку цей Закон не містить.
12.           ОСОБА_1 вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги тлумачення Верховною Радою України п. «а» ст. 13 Закону України №2262 -ХІІ, а також суди не врахували правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладені у рішенні від 10 вересня 2018 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду справи № 344/14916/17.
13.          У запереченнях на касаційну скаргу відповідач погоджуються з висновками судів попередніх інстанцій та вказує про те, що згідно із розрахунку вислуги років на пенсію від 19 листопада 1991 року ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до п. "б" ст. 64 (через хворобу), а не у відставку через хворобу, як встановлено п. 65 "б" Положення № 114, підстави для виплати пенсії за вислугу років у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення відсутні. Враховуючи, що на момент звільнення зі служби вислуга років ОСОБА_1 становила 29 років 02 місяці 23 дні, пенсія за вислугу років складала 67 % відповідних сум грошового забезпечення. Тому пенсія позивачу була правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства, призначена у розмірі 67% сум грошового забезпечення.
14.          Також відповідач зазначає, що відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 03 травня 2019 року за № 1 1685/03.29-15 на запит позивача від 09 квітня 2019 року про призначення, нарахування та виплату загальною сумою та одним платежем недоотриману суму пенсійного забезпечення не породжує певних правових наслідків, а носить лише інформаційний характер і не набуває статусу рішення в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України.
VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15.          Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
16.          Відповідно до ст.ст.  24, 46 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
17.           Відповідно до ст. 21-1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року за №565-ХІІ (чинного на час звільнення позивача і призначення йому пенсії) пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
18.          Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (за текстом - Закон №2262-ХІІ)
19.          За приписами п. "а" ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. "б" - "д" ст. 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону.
20.          Пунктом "а" ч. 1 ст. 13 Закону №2262-XII (в редакції на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст. 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст.43); за кожний рік вислуги понад 20 років -  3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
21.          Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
22.          У п. 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (в редакції чинній на момент призначення пенсії, за текстом - Положення №114) звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: 
а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; 
б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
23.          За змістом п. "б" ст. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.
24.          Натомість відповідно до п. "б" ст. 65 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.
25.          Аналогічні правовідносини вже розглядалися Верховним Судом, так у постанові від 05 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.000262 колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зробила такі висновки:
« 24. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.
Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
25. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача звільнено у запас Збройних сил України за пунктом 64 "б" (через хворобу) з 29.09.2015 згідно з наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 28.09.2015 № 680/о/с.
26. На момент призначення пенсії позивачу (30.09.2015) пункту "а" частини першої статті 13 Закону № 2262-XII діяв в редакції Закону від 04.02.1994 № 3946-12, за змістом якої пенсії за вислугу років військовослужбовцям призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. За кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
27. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що розмір 55 відсотків грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я. Позивачу, який звільнений в запас, вірно встановлено пенсію у розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення та додатково за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
28. Крім того, за правилами статті 63 Закону № 2262-XII (у редакції Закону від 23.12.2015 № 900-VIII) пенсії перераховують у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
29. Водночас з 01.01.2016 не відбулось підвищення чи ведення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" внесено зміни в пункт "а" статті 13 Закону № 2262-XII та розширено коло осіб, яким призначається пенсія на підставі пункту "а" частини першої статті 13 цього Закону за рахунок осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
30. Як встановлено у справі, що розглядається, позивач звільнений у запас Збройних сил за пунктом 64 "б" (через хворобу ) 29.09.2015, службу в поліції не проходив, а отже, норма статті 13, яка набрала чинності з 07.11.2015 на позивача не розповсюджується.
31. Таким чином передбачені      статтею 63 Закону №2262-XII      підстави для перерахунку раніше призначених пенсій не настали».
26.          Застосовуючи наведені вище висновки Верховного Суду до обставин цієї справи, Суд звертає увагу на те, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно з наказом від 10 листопада 1991 року № 103 о/с позивач з 19 листопада 1991 року звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Відповідачем з 19 листопада 1991 року призначена пенсія позивачу за вислугу років у розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення.
27.          У контексті встановлених судами попередніх інстанцій обставин, слід дійти висновку про те, що у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки з врахуванням вислуги років позивача (29 років 02 місяці 22 дні) розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за віком або станом здоров`я.
28.          Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що пенсійним органом правомірно призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років в розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення.
29.          Доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не спростовують вищенаведених висновків.
30.          Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 344/14916/17, оскільки вказаним судовим рішенням відмовлено у відкритті касаційного провадження через те, що справа була незначної складності і скаржником не було наведено виключних обставин для оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанції, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України. При цьому Верховним Судом у справі № 344/14916/17 не надавалася оцінка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.
31.          Також Суд не приймає до уваги посилання на тлумачення Верховною Радою України п. «а» ст. 13 Закону України №2262 -ХІІ, викладене у відповідних листах, доданих до матеріалів справи, оскільки відповідні роз`яснення не мають статусу офіційного тлумачення норми Закону, про що зазначено у самих цих листах.
32.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
33.          Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст. 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.002722- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб