Справа № 753/22036/20                                      Головуючий в суді І інстанції Шаповалова К.В.
Провадження № 33/824/1364/2021                    Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року                                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
                                                                  ВСТАНОВИВ:                                                      
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Суд першої інстанції виходив з того, що 12 листопада 2020 року о 15 год. 40 хв. на перехресті проспекту Петра Григоренка та вул. А. Ахватової, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 318 D», д.н.з. НОМЕР_1 , потрапивши у дорожньо-транспортну пригоду з потерпілими. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння за направленням слідчого у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, через що порушив п. 2.5 ПДР України.
Не погоджуючись із постановою Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Шумов В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що згідно протоколу ДПР 18 № 012053 та дій інспектора поліції, вбачається порушення інспектором поліції ч. 4 ст. 266 КУпАП, оскільки огляд на стан сп`яніння повинен був зроблений не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, тобто до 17 год. 40 хв. Таким чином вказує, що дії інспектора поліції відбувались поза нормами ч. 4 ст. 266 КУпАП, а тому такий протокол є недопустимим доказом в контексті законодавства України.
Окрім цього вважає, що посилання суду першої інстанції, що закінчення перебігу зазначеного 2-х годинного строку повинно враховуватись при наданні оцінки результатам огляду і не може враховуватись у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння є незаконним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки ч. 4 ст. 266 КУпАП не містить вимоги тільки щодо надання оцінки результатам огляду, та не має заборони у випадку відмови від проходження огляду, а встановлює 2-х годинний строк для огляду особи, як при наданні оцінки результатам огляду, так і у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння 
Також, представник ОСОБА_1 - адвокат Шумов В. вважає, що інспектором поліції було грубо порушено п. 5 Інструкції затвердженої наказом МВС №1026 від 18 грудня 2018 року, а саме щодо безперервності здійснення фіксації відеозапису, що тягне за собою визнання відео фіксації недопустимою, як доказу у справі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи постанову про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вжиття лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №012053, складеного поліцейським р. 1 б. 4 п. 2 УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Третяковою С.О., 12 листопада 2020 року о 15 год. 40 хв. на перехресті проспекту Петра Григоренка та вул. А. Ахватової, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 318 D», д.н.з. НОМЕР_1 , потрапивши у дорожньо-транспортну пригоду з потерпілими. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння за направленням слідчого у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, через що порушив п. 2.5 ПДР України, вказані обставини також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.1,2).
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції'.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Разом із цим, згідно з пунктом 8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає щодо ухилення від огляду.
Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі відповідають і іншими доказами в їх сукупності у т.ч. відеозаписом.
Апеляційним переглядом встановлено, що місцевий суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 дотримав положення процесуального закону і правильно застосував норми матеріального права.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, підтверджується належними і допустимими доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 012053 від 12 листопада 2020 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначені дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння за направленням слідчого у медичному закладі, протокол має підписи двох свідків, а також містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі для визначення стану сп`яніння, а також відеозаписом, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 у присутності цих свідків від проходження огляду у лікаря-нарколога.
Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Шумова В. про те, що згідно протоколу ДПР 18 № 012053 та дій інспектора поліції, вбачається порушення інспектором поліції ч. 4 ст. 266 КУпАП, так як огляд на стан сп`яніння повинен був бути зроблений не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, тобто до 17 год. 40 хв., оскільки відповідно до п. 9 розділу 2 Інструкції 2-х годинний строк передбачений для доставки поліцейським водія до закладу охорони здоров`я, а не для проведення огляду в цілому, про що суд першої інстанції зробив правильний висновок.
Оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вжиття лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у зв`язку з його відмовою не проводився і він притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків судді про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДРне спростовують.
Адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП на ОСОБА_1 накладене з дотриманням вимог ст.33 Кодексу України про адміністративне правопорушення у відповідності до санкції вказаної правової норми, якою передбачено лише один безальтернативний вид адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Порушень процесуального права, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування постанови, не встановлено.
За таких обставин постанова є законною. 
 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

  Суддя                                                                                               Т.О. Писана