ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/246/21 Справа № 175/4347/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бровченко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -
за участю:
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 ,
адвоката — Погрібної О.А., 
потерпілої — ОСОБА_2 

ВСТАНОВИВ:

       Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2020 року о 20.45 годині ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї тещі ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, постанову скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення. 
       Зазначає, що потерпіла ОСОБА_2 не є апелянту родичем або членом сім`ї, не проживають разом. Крім того, вказує, що ОСОБА_2 не надала доказів завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю. 
       Вказує, що складений адміністративний протокол від 27.11.2020 року та висновок старшого ДОП СП Дніпровського РНП Білоконенко В. Щодо кваліфікації правопорушення є такими, що не відповідають чинному законодавству. 
       Зазначає, що ані в протоколі, ані в доданих до нього матеріалах, не вказано чи проводилось безпосереднє обстеження потерпілої лікарем-психіатром, не зазначено, яка саме шкода психічному здоров`ю потерпілої могла бути спричинена.
       В матеріалах справи відсутні докази, що між апелянтом та потерпілою були сварки раніше. 
       Зазначає, що        суд першої інстанції не взяв до уваги, що покази потерпілої та свідка різняться. 
       В суді апеляційної інстанції, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Погрібна О.А. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
       Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін. 
       Суд вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах поданої апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку. 
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
       Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. 
       Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
       Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
       Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Вина ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №004724 від 27.11.2020 року; висновком старшого ДОП СП Дніпровського РВП Білоконенка В. Від 27.11.2020 року; рапортом зі служби “102”, зареєстрованим у журналі ЖЄОЗП №20361 від 19.11.2020 року, протоколом прийняття заяви ОСОБА_2 від 19.11.2020 року, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 від 19.11.2020 року. 
       В сукупності ці докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
       Сумніви щодо достовірності зазначених доказів у суду відсутні. 
       При цьому слід зазначити, що апелянт під час розгляду справи місцевим судом та апеляційним судом вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не визнав, але не заперечував, що 19.11.2020 року дійсно між ним та тещею ОСОБА_2 виник конфлікт. 
       Вказані обставини також підтвердила ОСОБА_2 при надані пояснень у судових засіданнях. 
       Отже, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими. 
       Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним доказам та обставинам, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності, оскільки вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності.
       Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, а будь яких доказів щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційним судом не встановлено. 
       Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на думку апеляційного суду є безпідставними. При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
       Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з урахуванням особи ОСОБА_1 та інших обставин справи.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.
       Отже, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:
       Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року, - задовольнити.
       Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення. 
       Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року, — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                         О.Ю. Іванченко