ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року	Львів	Справа № 300/2862/20 пров. № А/857/3346/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І., 
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, ухвалене суддею Григоруком О.Б. у м.Івано-Франківську в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 300/2862/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
                                                       ВСТАНОВИВ:
20 жовтня 2020 року позивач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернувся до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення в дохід місцевого бюджету заборгованості на суму 16580,73 грн за рахунок коштів боржника.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що податкові повідомлення-рішення всупереч вимогам п.42.2 ст.42 ПК України контролюючим органом скеровані на адресу, відмінну від податкової адреси платника. Суд виснував, що сума 16580,73 грн неузгодженого грошового зобов`язання та пені, нарахованої на вказане зобов`язання, не утворюють податкового боргу відповідача у розумінні приписів Податкового кодексу України, тому не підлягає стягненню.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код бюджетної класифікації 18010300) та земельного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18010700). Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення органу місцевого самоврядування, із врахуванням загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідно ставки податку контролюючим органом здійснено нарахування відповідачу сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та вручено платнику податків податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №0008205-13-0912 від 10.05.2018 на суму 689,28 грн (за звітний період 2017 року), №0115561-5213-0912 від 16.05.2019 на суму 801,93 грн (за звітний 2018 рік). 
Скаржник вказує, що згідно з відміткою рекомендованого повідомлення про вручення «7830102296514» від 06.07.2018 податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0008205-13-0912 від 10.05.2018 вручене платнику 10.07.2018; згідно з відміткою рекомендованого повідомлення про вручення «7830102537848 від 02.08.2018 податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0115561-5213-0912 від 16.05.2019 вручене платнику 06.08.2019. Враховуючи часткову сплату відповідачем на суму 690,00 грн (20.12.2018) зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, залишок податкового боргу згідно повідомлень рішень №0008205-13-0912 від 10.05.2018, №0115561-5213-0912 від 16.05.2019 становить 1143,15 грн, в тому числі пеня 51,73 грн.
Також згідно доводів скаржника стягненню з відповідача підлягає податковий борг з земельного податку з фізичних осіб – 15437,58 грн, який виник у зв`язку із несплатою відповідачем податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №5084989-5213-0907 від 16.05.2019 на суму 15455,57 грн, №5084987-5213-0907 від 16.05.2019 на суму 77,02 грн.
Скаржник вказує, що податкові повідомлення-рішення №5084989-5213-0907 від 16.05.2019, №5084987-5213-0907 від 16.05.2019 вручені відповідачу  06.08.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення «7830102537848» від 02.08.2019, «7830102537848» від 02.08.2019, фіскальним чеком №00970560018616 від 02.08.2019, копії яких наявні у матеріалах справи.
Водночас, скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неналежного вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень, якими визначено податкові зобов`язання платнику, оскільки при надсиланні поштових відправлень платникові контролюючий орган орієнтувався на останнє відоме місцезнаходженя фізичної особи та отримання податкових повідомлень рішень адресатом підтвержується відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення.
При цьому скаржник наголошує, що саме за останнім відомим місцезнаходженням фізичної особи поштовою службою здійснено вручення відповідачу рекомендованих листів.
Вказує, що судом залишено поза увагою обставини щодо узгодженості податкових зобов`язань, відсутності факту оскарження відповідачем цих податкових повідомлень-рішень.
В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими ОСОБА_1 визначено податкові зобов`язання:
- за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості: №0008205-13-0912 від 10.05.2018 за 2017 рік на суму 689,28 грн (а.с.9), №0115561-5213-0912 від 16.05.2019 за 2018 рік на суму 801,93 грн (а.с.10). Згідно з даними інтегрованої картки платника податку позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 51,73 грн (а.с.11);
- за платежем земельний податок з фізичних осіб: №5084989-5213-0907 від 16.05.2019 за 2019 рік на суму 15455,57 грн, №5084987-5213-0907 від 16.05.2019 за 2019 рік на суму 77,02 грн (а.с.12).
Вищевказані повідомлення-рішення направлені та вручені за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується підписом на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 9, 10, 12).
Відповідачем заперечується факт отримання згаданих податкових повідомлень-рішень.
У відповідності до даних інтегрованих карток платника податку та довідки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про борг за платежами податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та земельного податку, враховуючи часткову сплату, сума боргу відповідача складає 16580,73 грн, у тому числі податкові зобов`язання 16529,00 грн, штрафні санкції в розмірі - 0,00 грн та пеня в розмірі 51,73 грн (а.с.7, 11, 15).
Несплата відповідачем податкового боргу на загальну суму 16580,73 грн слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За визначенням, вказаним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;
Згідно з п. 57.2 ст. 57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України).
Податок з плати за землю фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5 ст. 287 ПК України).
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 ПК України.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Вимога наведених правових норм щодо обов`язку платника податків сплатити визначену контролюючим органом суму податкового зобов`язання презумує обізнаність платника податків щодо такої суми.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).
Тобто, предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку. Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання протягом установленого строку.
Як наголошує податковий орган у позовній заяві, борг у сумі, заявленій у судовому порядку до стягнення, виник за рахунок несплати грошових зобов`язань, нарахованих податковими повідомленням-рішеннями, що на час звернення з даним адміністративним позовом відповідачем у судовому порядку не оскаржувались, а відтак набули статусу узгоджених.
При вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг. Водночас, в межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності у суб`єкта владних повноважень права реалізації стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду, якому передує необхідність дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань, які включають в себе обов`язок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов`язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків та надіслання такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 та 42.3 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (пункти 42.1, 42.2 та 42.3 в редакції     Закону України від 07.07.2011 р. N 3609-VI).
Абзацами першим - третім пункту 45.1 статті 45 ПК встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема інформація про місце проживання (підпункт 70.2.4 пункту 70.4 статті 70 ПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).
Згідно доводів позивача станом на момент подання заявленого позову грошові зобов`язання ОСОБА_1 за податковими повідомленнями-рішеннями №0008205-13-0912 від 10.05.2018, №0115561-5213-0912 від 16.05.2019, №5084989-5213-0907 від 16.05.2019, №5084987-5213-0907 набули статусу податкового боргу.
Разом з тим, необхідним в межах спірних правовідносин є встановлення конкретної календарної дати надіслання (вручення) платнику податкових повідомлень-рішень та перевірка дотримання порядку листування платників податків та контролюючих органів, визначеного ст.42 ПК України. 
Оскільки відповідачем обставини отримання податкових повідомлень-рішень заперечується, доводи податкового органу повинні бути підтвердженні іншими беззаперечними доказами дотримання вимог податкового законодавства щодо вчинення дій, що передують зверненню податковим оганом до суду за стягненням боргу із відповідача у судовому порядку. За частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З наявних у матеріалах справи доказів слідує та не заперечується позивачем, що згадані податкові повідомлення-рішення, несплата зобов`язань за якими зумовила облікування за позивачем в інтегрованих картках платника заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, й пені, та заборгованості зі сплати земельного податку з фізичних осіб контролюючим органом скеровувались за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 10, 12) та містять підпис про отримання адресатом.
Не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми пункту 42.2 статті 42 ПК. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган  володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
Згідно з відомостями Управління Державної міграційної служби Івано-Франківській області, наданими на запит Івано-Франківського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 з 26.03.1982 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.35). Ця адреса як місце знаходження/ податкова адреса платника податків вказана також в податкових повідомленнях рішеннях та вимогах контролюючого органу.
З огляду на наведене, доводи скаржника про скерування податкових повідомлень-рішень за останнім відомим місцезнаходженняим фізичної особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки контролюючим органом не надано доказів про повідомлення платником податків про зміну місця проживання та заявлення іншої податкової адреси.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності рішення, дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є, зокрема прийняття владним суб`єктом рішення, вчинення дії (бездіяльності) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано.  Повноваження контролюючого органу щодо здійснення адміністрування податків, зборів, обов`язкових платежів спрямовані  на забезпечення виконання кожним конституційного обов`язку  сплатити податки, збори, обов`язкові платежі  в установлених законом розмірах, порядку та  строки.  Неповідомлення особи про визначене їй за результатами податкового контролю  податкове зобов`язання не буде відповідати меті, з якою надано це повноваження.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року у справі №826/11455/15.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.57.3 ст.57, п.59.1 ст.59, зробивши висновок, що сума, про стягнення якої Головне управління ДПС в Івано-Франківській області з відповідача звернулось до суду, не є податковим боргом, так як не узгоджена в установленому нормами Податкового кодексу України порядку.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу є безпідставними та необгрунтованими, що має наслідком відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексуадміністративного судочинства України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 300/2862/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Постанова складена в повному обсязі 18.03.2021.