ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/256/21 Справа № 202/7866/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
якою його визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн, та стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн на користь держави.
Не погоджуючись з вказаною постановою,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просив вказану постанову скасувати та провадження у справі закрити.
В своїй апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що терміновий заборонний припис, на підставі якого винесено постанову судом першої інстанції, наразі оскаржується ним у порядку адміністративного судочинства.
Вказав, що подавав до суду клопотання про зупинення розгляду справи, проте дане клопотання взагалі не розглядалося судом.
Зазначив, що в постанові суду не наведено жодного доказу про скоєння ним правопорушення, не викликано та не допитано свідків події, а також не додані докази, які б доводили його вину.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Суддя апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 , потерпілу ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідно до протоколу серії ВАБ №005215, 13 грудня 2020 року близько 18 години за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої виражався в її бік нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також викинув з холодильника на подвір`я продукти харчування заявниці, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру, що призвело до побоювання за своє життя та здоров`я у потерпілої особи.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Згідно з п.п. 4, 14 ч. 1 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” №2229-VIII від 07.12.2017 року, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство — форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів, які б доводили його вину, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а тому вважаю таку позицію обраною лінією захисту. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним переглядом не встановлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції встановив з наведенням відповідних мотивів та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року — залишити без задоволення.
Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          Н.М. Онушко