ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/168/19  Номер провадження 22-ц/814/20/21	Головуючий у 1-й інстанції Коновод  О.В.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Обідіної О.І., Пилипчук Л.І.
       секретар: Зеленська О.І.,
за участю представника позивача – адвоката Павелка Р.С.
відповідача –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на   рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року
       у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, без самостійних вимог на стороні позивача – Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про зміну раніше визначеного способу участі у вихованні дитини, визначеного судовим рішенням по справі №548/205/16-ц, –
В С Т А Н О В И В :
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну раніше визначеного способу участі у вихованні дитини визначеного судовим рішенням у справі №548/205/16-ц.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 03 листопада 2016 року колегією суддів Апеляційного суду Полтавської області розглянуто апеляційні скарги ОСОБА_1 та її, ОСОБА_3 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2016 року у справі №548/205/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа – Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини – задоволено частково.
Встановлено такий порядок та способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17-00 до 19-00 год., за місцем проживання позивача; - спілкування з дитиною щосуботи з 10-00 до 17-00 год. за місцем проживання позивача.
У визначені дні спілкування батька і сина дозволено перебування дитини з батьком без присутності матері.
У визначені дні спілкування батька і сина, дозволено відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Вказувала, що після винесення вищезазначеного рішення суду виникли обставини, що дають підстави для зміни встановленого цим рішенням способу та порядку спілкування батька з дитиною, оскільки дитина разом з матір`ю змінили місце свого фактичного проживання.
На даний час вона, ОСОБА_5 , разом з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в іншому населеному пункті, а саме в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, в той час як відповідач - ОСОБА_1 , мешкає в м. Хорол, Полтавської області, відстань між місцями їх проживання становить близько 248 км.
У зв`язку з цією обставиною виконання судового рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року у справі №548/205/16-ц, яким встановлений порядок та способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для неї значно ускладнилося, оскільки пов`язане з трива-лими переїздами до місця проживання відповідача та потребує значних фінансових витрат. 
Відповідач категорично наполягає на порядку та способі участі у вихованні малоліт-нього сина, встановлених вищезазначеним судовим рішенням, стосовно якого ним отримано виконавчий лист та пред`явлено до примусового виконання. 
У зв`язку з цим державним виконавцем зобов`язано її, ОСОБА_2 , разом з малолітнім сином ОСОБА_4 прибувати до державного виконавця в м. Хорол Полтавської області, для виконання рішення стосовно встановлення побачень з дитиною за адресою відповідача: АДРЕСА_1 , для передачі позивачу малолітнього сина на визначений згідно рішення суду час.
Вважає, що за таких обставин вказане судове рішення суперечить інтересам дитини, а тому спосіб участі відповідача у вихованні дитини ОСОБА_4 має бути змінений.
Просила змінити раніше визначений спосіб участі батька – ОСОБА_1 у вихованні дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений судовим рішенням у справі №548/205/16-ц, наступним чином:
встановити ОСОБА_1 графік побачень із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
-кожного тижня в суботу або неділю, за домовленістю з матір`ю дитини, окрім днів хвороби дитини, починаючи з 10:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 17:00 год. того ж дня, з правом прогулянок в межах міста Києва Київської області, з правом відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, та не порушуючи режиму харчування дитини, турбуючись про стан її здоров`я, без присутності матері.
У лютому 2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, посилаючись на небажання батька надати письмову згоду на реєстрацію місця проживання дитини з матір`ю за іншою адресою, позивач, окрім зазначених вище вимог, – просила визначити місце проживання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею як з матір`ю дитини. 
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 – задоволено частково.
Змінено раніше визначений спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений судовим рішенням у справі №548/205/16-ц, наступним чином:
Встановлено ОСОБА_1 графік побачень із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17:00 до 19:00 год. за місцем проживання позивача: АДРЕСА_2 ;
- спілкування з дитиною щосуботи з 10:00 до 17:00 год. за місцем проживання позивача АДРЕСА_2 .
У визначені дні спілкування батька і сина дозволено перебування дитини з батьком без присутності матері.
У визначені дні спілкування батька і сина, дозволено відвідування дитячих розважальних закладів, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму харчування дитини, турбуючись про стан здоров`я, без присутності матері.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. 
Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі за їх безпідставністю.
Зазначав, що позивачка звернулась до суду з проханням змінити встановлений рішенням суду порядок участі батька у вихованні дитини в той час як чинне законодавство не передбачає права особи, з якою проживає дитина, на звернення до суду з позовом про визначення порядку участі у вихованні дитини того з батьків, що проживає окремо.
Вважає, що зміна місця кількагодинних зустрічей батька з сином з м. Хорол на с. Крюківщина є ганебним формальним захистом права дитини на піклування з боку батька, що жодною мірою не забезпечує це право та інтерес дитини на практиці.
Також вважає, що поданий позов ОСОБА_2 є абсолютно безпідставним за будь-якою з заявлених вимог з огляду на зловживання та явно протиправні дії позивачки, які завдали значної шкоди правам та інтересам дитини та батька на повагу до сімейного життя та як такий, що не ґрунтується на нормах матеріального права та поданий з порушенням процесуального законодавства, що має на меті подальше звуження можливостей для спілкування дитини з батьком, що суперечить принципу забезпечення найкращих інтересів дитини та порушує вимоги Конвенції в частині поваги до права на сімейне та особисте життя.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свій відзив подала ОСОБА_2 , в якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, зазначала, що малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає постійно з нею і знаходиться наїї повному забезпеченні та має належні умови проживання та розвитку. 
Відповідач постійно спілкується і бачиться зі своїм сином, а долати близько 260 км з місця проживання дитини до м. Хорол, де проживає ОСОБА_1 , дитині дуже важко, тому просила врахувати перш за все інтереси дитини, – відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення районного суду.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 -ку народження.
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року у справі №548/205/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини, скасовано рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини – задоволено частково. 
Встановлено наступний порядок та способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17-00 до 19-00 год., за місцем проживання позивача;
- спілкування з дитиною щосуботи з 10-00 до 17-00 год. за місцем проживання позивача.
У визначені дні спілкування батька і сина дозволено перебування дитини з батьком без присутності матері.
У визначені дні спілкування батька і сина, дозволено відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів.
В іншій частині позовних вимог  –  відмовлено. 
На даний час ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в іншому населеному пункті – в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, тоді як ОСОБА_1 проживає в м. Хорол, Полтавської області, відстань між місцями їх проживання становить близько 250 км, що ускладнює виконання судового рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 лис-топада 2016 року у справі 548/205/16-ц, яким встановлений порядок та способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина – ОСОБА_8 .
Зважаючи на те, що відповідач наполягає на встановлених вищезазначеним судовим рішенням порядку та способі участі у вихованні малолітнього сина та з метою примусового виконання рішення суду, ним пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання та 03 січня 2019 року відкрито виконавче провадження. 
В межах даного виконавчого провадження, відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем зобов`язано ОСОБА_2 як боржника прибувати разом з малолітнім сином ОСОБА_4 до державного виконавця в м. Хорол Полтавської області для виконання рішення стосовно встановлення побачень з дитиною за адресою відповідача: АДРЕСА_1 , для передачі позивачу малолітнього сина на визначений згідно рішення суду час.
Враховуючи встановлені обставини, а також те, що син сторін – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою дитиною та досяг лише семирічного віку, у зв`язку з чим має особливий розпорядок дня, пов`язаний з харчуванням, навчальним процесом, періодами відпочинку та сну, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість змінити раніше визначений спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини згідно судового рішення по справі №548/205/16-ц, встановши ОСОБА_1 графік побачень із сином за місцем проживання позивача ОСОБА_2 , з якою малолітній син проживає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. ст. 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці доклада-ють всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та одна-кової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з кожним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За приписами частини 2 статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішенні спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з наявних у справі доказів, що умови проживання малолітнього ОСОБА_4 , як за адресою матері, так і за адресою батька відповідають умовам проживання малолітньої дитини, а висновком комісії з питань захисту прав дитини визначено, що батьки мають рівні права на виховання дитини та сторонам запропоновано спільно вирішити питання, пов`язані з вихованням сина та врегулювати час перебування з дитиною.
Також судом встановлено, що кожним зі сторін приділяється належна увага щодо виховання та розвитку малолітнього сина.
При цьому відповідач ОСОБА_1 бажає спілкуватися з дитиною за місцем свого проживання, в той час, як ОСОБА_2 проти спілкування батька з дитиною не заперечує, разом з тим вважає за необхідне врахувати місце проживання дитини, її вік, особливості розпорядку дня дитини, а також значну відстань між населеними пунктами, де проживає дитина та містом Хорол, де мешкає відповідач. 
Вирішуючи спір по суті, суд виходив з того, що для забезпечення нормального фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини та з метою підтримання стабільного емоційного стану малолітнього ОСОБА_9 , йому необхідне спілкування як з матір`ю, так і з батьком, а отже наявні підстави для визначення судом такого способу спілкування батька з сином, який би забезпечував дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. 

Звертаючись до суду із вказаними вимогами, ОСОБА_2 просила змінити раніше встановлений судовим рішенням спосіб участі у вихованні спільного сина фактично лише в частині місця такого спілкування, а саме за місцем проживання позивача, що, в першу чергу, буде відповідати інтересам дитини. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначала, що як боржник у виконавчому провадженні протягом 2019 року забезпечувала виконання судового рішення та привозила сина до міста Хорол Полтавської області для спілкування з батьком, що потребувало як значних фінан-сових витрат, так і впливало на звичайний режим дня сина.
Встановивши всі обставини по справі, врахувавши вік дитини, особливості режиму дня, пов`язаного з харчуванням, сном та навчанням, суд, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, дійшов правильного висновку про наявність підстав змінити раніше визначений спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини згідно судового рішення по справі №548/205/16-ц, встановивши ОСОБА_1 графік побачень із сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його матері – ОСОБА_2 , з якою проживає малолітній син.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).
Змінений судом порядок участі відповідача у вихованні дитини, не звужує обсяги його прав як батька, не порушує охоронювані законом інтереси малолітнього сина ОСОБА_9 та повністю відповідає його віковим потребам. 
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судами як джерело права.
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Отже, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з того, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. У першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. 

Суд першої інстанції при ухваленні рішення на перше місце ставив якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, що не порушує інтересів дитини. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які спрямовані на його незгоду із судовим рішенням у справі та необхідність переоцінки доказів, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, надав належну оцінку доводам сторін та наданим у справі доказам, правильно здійснив тлумачення норм матеріального та процесуального права і застосував їх до спірних правовідносин.

Твердження відповідача про те, що позивач звернулася до суду з проханням зміни встановленого рішенням суду порядку участі батька у вихованні дитини, в той час як чинне законодавство не передбачає права особи з якою проживає дитина на звернення до суду з позовом про визначення порядку участі у вихованні дитини того з батьків, що проживає окремо, – не може бути підставою для скасування судового рішення. 
Так, зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з урахуванням віку дитини, місця проживання, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини. 
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 січня 2021 року у справі №752/9697/19.
Не спростують обґрунтованості оскаржуваного судового рішення також і посилання апелянта на те, що тягар забезпечення поїздок на зустріч батька з сином повністю поклада-ється на нього, відповідача, в той час як він не має фінансових можливостей для щотижне-вих поїздок на зустріч із сином за 260 км, а вся допомога, на яку спромоглась позивачка, обмежується 3 600 грн., наданими нею дванадцятьма платежами по 300 грн. під розписку.
При цьому колегія суддів враховує, що на виконання судового рішення від 03 листо-пада 2016 року у справі №548/205/16-ц, ОСОБА_2 змушена була долати таку ж відстань, доставляючи сина до міста Хорол Полтавської області із села Крюківщина Києво-Святошин-ського району Київської області для спілкування з батьком, що, в свою чергу, окрім значних фінансових витрат, значною мірою впливало на звичайний режим дня малолітнього сина сторін, що не відповідало найкращим інтересам дитини.
Аргументуючи тим, що зміна місця кількагодинних зустрічей батька з сином з міста Хорол у село Крюківщина є ганебним формальним захистом права дитини на піклування з боку батька, що жодною мірою не забезпечує це право та інтерес дитини на практиці, ОСОБА_10 , якому судом роз`яснювались його процесуальні права, не скористався правом на звернення до суду із зустрічним позовом, в той час, як суд, за нормами ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, – не вбачається.        

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                          Обідіна О.І.

                                                        Пилипчук Л.І.