Справа № 441/688/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/1332/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М., 
секретар: Бадівська О.О.,
за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачок  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Українця П.Ф. від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання незаконним і скасування рішення про реєстрацію прав та обтяжень, визнання права власності в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності,-
               в с т а н о в и л а : 
рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 06.09.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 675 ОСОБА_7 про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 та скасовано рішення державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Львівської обл. Шаравари В.В. від 06.09.2017р. (номер запису про право власності 22197436) про державну реєстрацію права власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за кожною, право власності на 1/16 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 ., в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 . В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - відмовлено. Позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 06.09.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 674 ОСОБА_5 про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію за нею права власності на 1/3 частини означеного житлового будинку. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 20.10.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 877 ОСОБА_5 про право власності на 1/4 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію за нею права власності на 1/4 частини означеного житлового будинку. Скасовано державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 22927018 від 20.10.2017р.) на 1/12 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 13/16 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_7 , Городоцької державної нотаріальної контори Львівської обл., з кожного, в користь: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 313 грн. 25 коп. судових витрат; ОСОБА_5 422 грн. 88 коп. судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з кожного, в користь ОСОБА_5 109 грн. 63 коп. судових витрат. Зобов`язано УДКСУ у Городоцькому районі Львівської обл. (м. Городок, м-н Гайдамаків, 21) повернути ОСОБА_5 2 114 грн. 40 коп. зайво сплаченого судового збору.
Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 03 квітня 2020 року виправлено описку у абзаці сьомому резолютивної частини рішення Городоцького районного суду Львівської області від 16.03.2020р. у справі №441/688/18, виклавши його в такій редакції: «Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 20.10.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області за реєстром №877 Л. Українки, 18 у м. Городок Львівської обл.». 
Вказане рішення оскаржили ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі просять скасувати частково рішення, а саме: в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні її позовних вимог; в частині відмови в задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рішення суду скасувати та задовольнити позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повністю; рішення в частині визнання недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 675, видане 06 вересня 2017 року Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області видане ОСОБА_7 по смерті ОСОБА_9 про право власності на 1/3 будинку АДРЕСА_1 та визнання незаконним та скасування рішення від 06 вересня 2017 року про державну реєстрацію прав та обтяжень прийняте Шароварою Валентиною Василівною, нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області про реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на 1/3 будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 675, видане 06 вересня 2017 року Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області, залишити в силі та відмовити ОСОБА_5 в задоволені позову щодо стягнення судових витрат.
Вказують, що з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог Третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 вимоги незаконними та таким, що прийнятий з порушенням норм права. Не погоджуються із тим, що суд першої інстанції не брав до уваги заяви ОСОБА_5 , в якій вона зазначила, що на частку в спільному майні подружжя не претендує, оскільки при прийнятті такої заяви нотаріусом порушено п.4.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, однак зазначають, що заява про прийняття спадщини була подана 16 квітня 2004 року, в той час, коли діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5. Також вказують, що суд не надав належної правової оцінки заявам ОСОБА_5 від 16.04.2002 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , заява від 10 серпня 2017 року про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 , та заяви від імені ОСОБА_5 подані ОСОБА_10 , в яких вона чітко зазначила, що на день смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому. Крім того, зазначають, що суд не взяв до уваги, що в оскаржуванні ОСОБА_5 свідоцтва видавалися на підставі поданих нею ж заяв про прийняття спадщини, згідно визначеного нею спадкового майна. Вважають, що ні нотаріус, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 не порушили прав третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, тому задоволення її позовних вимог є безпідставним. Окрім того, вказують, що твердження ОСОБА_5 про те, що будинок в АДРЕСА_1 є в силу ст. Кодексу про шлюб та сім`ю та Сімейного кодексу є безспірно спільним майном подружжя суперечить правовим висновкам Верховного суду України та Верховного суду за 2017-2018 роки. Звертають увагу, що ОСОБА_5 до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не зверталася протягом 15 років, в суд щодо визнання за нею права спільної сумісної власності та визнання за нею 1/2 частки спільного майна подружжя на вказаний будинок не зверталася, отже її позов щодо визнання за нею права на 1/2 спірного будинку як спільного майна подружжя поданий з пропуском строків позовної давності та не підлягає задоволенню. Також зазначають, що ОСОБА_8 успадкував 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_1 , а після смерті ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , вони прийняли спадщину, оскільки на день смерті батька проживали та буди зареєстровані разом з ним. Вважають, що суд першої інстанції не довів висновки, викладені у рішенні суду обставинам справи, та допустився невідповідності висновків, викладених у рішенні обставинам справи, тому рішення підлягає частковому скасуванню та в цій частині прийняття нового рішення. 
В судове засідання окрім позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачок  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6 решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що від Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області надійшов лист про слухання справи без їх представника.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та представниці позивачок  ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника відповідачки  ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заяв про збільшення позовних вимог, позовної заяви ОСОБА_5 , відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заяви ОСОБА_5 про зменшення позовних вимог, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обоз інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.15, ч.1 ст. 16, ст. 203, ч.2 ст. 372, ст.ст.1261, 1301 ЦК України, ст. 12, ч.1 ст. 76, ч.1 ст. 81, 89, 133, 141 ЦПК України, ст.ст. 22,28 КпШС України, ст. 112 ЦК України (в редакції 1963), п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83р. №4, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. № 20, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., п.п. 122, 123, 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31.10.1975р. №45/5, п.1.1 Глави 11, п.1.5 Глави 11, п. 4.21, Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №295/5, та задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , і задовольняючи позов ОСОБА_5 , виходив з того, що згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_9 і ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 09.07.1966р. та після одруження прізвище дружини ОСОБА_12 . Суд встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_9 і ОСОБА_5 . Рішенням виконкому Городоцької міської Ради депутатів трудящих від 27.02.1969р. № 18 ОСОБА_9 виділено земельну ділянку розміром 600 кв.м. під індивідуальне житлове будівництво на АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 16.10.2003р. № 545 затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку на АДРЕСА_1 зовнішніми розмірами 9,10?10,15 кв.м. житловою площею 53,6 кв.м., загальною 70,2 кв.м. на ім`я ОСОБА_9 , а в вересні 2003р. складено акт державної технічної комісії про готовність завершеного будівництвом об`єкту садибної забудови до експлуатації. 04.11.2003р. Городоцькою міською радою видано ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на вищеозначений житловий будинок. Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . 16.04.2004р. за № 237/2004 Городоцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_9 , а 06.09.2017р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. видано ОСОБА_5 та ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , кожному, що зареєстровані в реєстрі відповідно за № 674 за № 675. Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 і ОСОБА_9 набули спірний будинок у шлюбі, а отже такий належав їм на праві спільної сумісної власності, в рівних частках, по 1/2 частини кожному. Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 відкрилась спадщина, що складається із 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . Згідно копії довідки Городоцької міської ради Львівської обл. № 3390 від 31.07.2017р. ОСОБА_9 до смерті проживав та був зареєстрований у житловому будинку на АДРЕСА_1 , що на часі відкриття спадщини після смерті останнього, з ним були зареєстровані та проживали дружина ОСОБА_5 і син ОСОБА_8 , а отже прийняли спадщину після смерті спадкодавця. 06.09.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 675 ОСОБА_7 та за реєстром № 674 ОСОБА_5 видано свідоцтва про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , кожному та прийнято рішення про державну реєстрацію за ними права власності на 1/3 частини означеного житлового будинку. Разом з тим, нотаріусом всупереч вимог Порядку неправильно визначено склад спадщини, не з`ясовано, що ОСОБА_5 має право на 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , як частку у спільному майні подружжя та не видано свідоцтво про право власності на таку. За наведеного суд прийшов до висновку, що після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина тільки на належну йому 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , що спадщину після смерті останнього прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а тому успадкували по 1/4 частини вищеозначеного житлового будинку. Оскільки ОСОБА_7 на часі відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_9 із ним не проживав, зареєстрованим не був, із заявою в нотконтору про прийняття спадщини у визначений законодавством строк не звертався, нотаріус не мала підстав до видачі йому 06.09.2017р. свідоцтва про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . та реєстрації за ним права власності на вказану частку. Згідно копії свідоцтва по смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частину житлового будинку на АДРЕСА_1 . Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є мати ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , які повинні успадкувати по 1/16 частини спірного будинку, кожна. 15.08.2017р., після смерті ОСОБА_8 , Городоцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 234/2017. 20.10.2017р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шараварою В.В. видано ОСОБА_5 свідоцтво № 877 про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на 1/4 частки спадщини та зареєстровано за нею право власності на 1/12 частку житлового будинку на АДРЕСА_1 . Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 належить 1/2 частина вищеозначеного житлового будинку, як частка у спільному майні подружжя, 1/4 частини - спадщина після смерті чоловіка ОСОБА_9 та 1/16 частини - спадщина після смерті сина ОСОБА_8 , що в сукупності складає 13/16 частини вищеозначеного житлового будинку. Іншими спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 є його доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 , отже кожній із них повинно належати по 1/16 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . З урахуванням наведеного та з метою відновлення порушеного права позивачів суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 слід задовольнити частково, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 06.09.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 675 ОСОБА_7 про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , скасувати рішення державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Львівської обл. Шаравари В.В. від 06.09.2017р. (номер запису про право власності 22197436) про державну реєстрацію права власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , за кожною, право власності на 1/16 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 ., в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 . Також суд вважав, що позов ОСОБА_5 слід задовольнити та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 06.09.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 674 ОСОБА_5 про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . та скасувати державну реєстрацію за нею права власності на 1/3 частини означеного житлового будинку; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 20.10.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 877 ОСОБА_5 на 1/4 частки житлового будинку на АДРЕСА_1 . та скасувати державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 22927018 від 20.10.2017р.) на 1/12 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на 13/16 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . Суд зазначив, що покликання представника ОСОБА_4 на ту обставину, що ОСОБА_5 , подавши заяву нотаріусу, що вона не претендує на частку у спільному майні подружжя, у встановленому законом порядку відмовилась від 1/2 частини будинку на АДРЕСА_1 , не може слугувати підставою до задоволення вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в повному обсязі, оскільки при прийнятті такої заяви нотаріусом порушено п. 4.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Суд вважав, що підстав до відмови у позові ОСОБА_5 з мотивів пропуску строків позовної давності, як про це 11.10.2018р. заявила ОСОБА_2 та інші, суд не вбачав, оскільки ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_9 звернулась своєчасно, що нотаріусом у порушення вимог Порядку неправильно визначено склад спадщини, а свідоцтво про право на спадщину їй видано тільки 06.09.2017р., а отже, що строки на звернення з позовом до суду нею не пропущено. Таким чином із ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та Городоцької державної нотаріальної контори (з кожного) підлягає стягненню в користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 по 313 грн. 25 коп. судових витрат. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_5 понесено витрати за сплату судового збору в сумі 4 228 грн. 80 коп., з яких позивачкою зайво сплачено 2 114 грн. 80 коп. Отже із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 і Городоцької державної нотаріальної контори (з кожного) підлягає стягненню в користь ОСОБА_5 по 422 грн. 88 коп. судових витрат. З огляду на положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , покладена більша сума витрат, суд вважав, що з них слід стягнути в користь ОСОБА_5 по 109 грн. 63 коп. (422 грн. 88 коп. - 313 грн. 25 коп.) судових витрат, тобто різницю між сумою витрат. Крім того, УДКСУ у Городоцькому районі Львівської обл. належить повернути ОСОБА_5 2 114 грн. 40 коп. зайво сплаченого судового збору.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - немає.
2.05.2018 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися в суд, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог та залучення судом відповідача з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 Городоцької державної нотаріальної контори та просили: 
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 675, видане 06 вересня 2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області видане ОСОБА_7 по смерті ОСОБА_9 про право власності на 1/3 будинку АДРЕСА_1 ; 
- визнати незаконним та скасувати рішення від 06 вересня 2017 року про державну реєстрацію прав та обтяжень прийняте Шараварою Валентиною Василівною, нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області про реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на 1/3 будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 675, видане 06 вересня 2017 року Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області; 
- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на 1/8 будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування; 
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 право власності на 1/8 будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування; 
- визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 право власності на 1/8 будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування. 
Свої вимоги мотивували тим, що  ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є доньками, а ОСОБА_3 - дружиною ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що останній був сином власника житлового будинку на АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняли його син ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги за законом, котрі на часі відкриття спадщини постійно проживали та були зареєстровані із спадкодавцем у вищеозначеному житловому будинку та успадкували, кожен, по 1/2 частини такого. Що ОСОБА_7 не прийняв спадщини після смерті батька ОСОБА_9 , бо не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в управління спадковим майном не вступив, заяви про прийняття спадщини протягом визначеного законодавством строку не подав. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 вони прийняли спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживали та були з ним зареєстровані в будинку на АДРЕСА_1 , про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не заявляли. Таким чином кожна із них успадкувала по 1/8 частини вищеозначеного будинку. Що 06.09.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. видано ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано за № 675. Вважають, що свідоцтво про право на спадщину є недійсним, а рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 незаконним, оскільки він не прийняв спадщини після смерті ОСОБА_9 , а оформлення за ним права власності порушує їх право на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 
13.09.2018р. ОСОБА_5 звернулась в суд та з врахуванням зави про зменшення позовних вимогта залученням судом відповідача, з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Городоцька державна нотаріальна контора, у якій просила: 
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки, видане 06.09.2017р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шараварою В.В. ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9 , яке зареєстроване в реєстрі за №674, спадкова справа №237/2004 та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 будинку АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки, видане 20.10.2017 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної конторою Шараварою В.В. ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8 , яке зареєстроване в реєстрі за №877, спадкова справа №234/2017 та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/12 будинку АДРЕСА_1 ; 
- визнати за ОСОБА_5 право власності на 13/16 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 13444500746209).
Вимоги мотивувала тим, що 09.07.1966р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 . У шлюбі мали двоє дітей: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . За час шлюбу із ОСОБА_5 набули у спільну власність житловий будинок на АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 помер. Вона у визначений законодавством строк звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті чоловіка, про що заведено спадкову справу за № 237/2004, що 06.09.2017р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської обл. Шараварою В.В. їй та ОСОБА_7 видано свідоцтво право на спадщину на 1/3 частки вищеозначеного житлового будинку, кожному, що зареєстровані в реєстрі відповідно за № 674 і № 675. Вважає, що означені свідоцтва про право на спадщину не відповідають вимогам закону та є недійсними оскільки житловий будинок на АДРЕСА_1 . набутий нею у шлюбі із ОСОБА_9 , а тому належав їм на праві спільної сумісної власності, в рівних частках, по 1/2 частини. Отже, після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складалась із 1/2 частини вищеозначеного будинку. У спірному будинку на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 була зареєстрована і проживала вона та син ОСОБА_8 , а отже вони, як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Однак 06.09.2017р., всупереч вимог законодавства, державний нотаріус Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В., видала їй та ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку на АДРЕСА_1 , кожному, не з`ясувавши, що вона, як дружина спадкодавця, має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. Оскільки на момент відкриття спадщини вона та син ОСОБА_8 постійно проживали із спадкодавцем, прийняли спадщину після його смерті, тому мали спадкувати по 1/4 частини спірного житлового будинку. ОСОБА_8 помер  ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 Городоцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 234/2017., а 20.10.2017р. державний нотаріус видала їй свідоцтво № НОМЕР_4 про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_8 на 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, враховуючи те, що згідно вимог законодавства ОСОБА_8 успадкував 1/4 частини вищевказаного житлового будинку, таке свідоцтво про право на спадщину суперечить вимогам закону та є недійсним. Таким чином їй повинна належати 1/2 частини спірного житлового будинку, як частка у спільному майні подружжя, 1/4 частини - як частка у спадковому майні після смерті чоловіка ОСОБА_5 і 1/16 частини - як частка у спадковому майні після смерті сина ОСОБА_8 , що в загальному складатиме 13/16 частини житлового будинку. Іншими спадкоємцями після смерті сина ОСОБА_8 є його доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 , отже кожній із них повинно належати по 1/16 частині житлового будинку на АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
За ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. № 20, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю ( 2006-07 ). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83р. № 4 роз`яснено, що при встановленні у справі про поділ спадщини, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями.
Згідно із роз`ясненнями у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р., розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України 2006-07; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" 2482-12. В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю 2006-07. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Згідно ст. 524 ЦК УРСР , Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
За ст. 529  ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
За ст. 548 ЦК УРСР , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 549   ЦК УРСР,  визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (Із змінами, внесеними Указом ПВР N 2135-08 від 15.10.73)
У п. п. 122, 123, 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31.10.1975р. № 45/5, чинній на часі відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 , визначено, що прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце відносно всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця.
Відповідно до п. 4.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок), що діяв на момент видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.
У разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна (п. 1.1. Глави 11 Порядку).
Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини (п. 1.5. Глави 11 Порядку).
Статтею 1301 ЦК України, яким визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано, - ОСОБА_9 і ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 09.07.1966р. та після одруження прізвище дружини є ОСОБА_12 ( копія свідоцтва про шлюб т.1 а.с.198).
Згідно свідоцтв про народження (т.1 а.с.16, 199) вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_9 і ОСОБА_5 .
Рішенням виконкому Городоцької міської Ради депутатів трудящих від 27.02.1969р. № 18 ОСОБА_9 виділено земельну ділянку розміром 600 кв.м. під індивідуальне житлове будівництво на АДРЕСА_2 (т.1 а.с.201).
Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 16.10.2003р. № 545 затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку на АДРЕСА_1 зовнішніми розмірами 9,10Ч10,15 кв.м. житловою площею 53,6 кв.м., загальною 70,2 кв.м. на ім`я ОСОБА_9 , а в вересні 2003р. складено акт державної технічної комісії про готовність завершеного будівництвом об`єкту садибної забудови до експлуатації (т.1 а.с.202-203).
04.11.2003р. Городоцькою міською радою видано ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок (т.1 а.с.23).
Враховуючи наведені вище норми закону у період дії КпШС слід презюмувати спільність набутого у шлюбі майна подружжя, якщо протилежного не доведено. Позивачами за первісним позовом жодних доводів, які б стверджували про те, що спірний будинок був набутий одноосібно у особисту власність ОСОБА_9 не наведено та доказів цього не представлено, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлялось.
Тому слід вважати, що судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_9 набули спірний будинок у шлюбі, а отже такий належав їм на праві спільної сумісної власності, в рівних частках, по 1/2 частини кожному.
Із копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.18) убачається, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 відкрилась спадщина, що складається із 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 .
16.04.2004р. за № 237/2004 Городоцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_9 , а 06.09.2017р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. видано ОСОБА_5 та ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , кожному, що зареєстровані в реєстрі відповідно за № 674 за № 675 (т.1 а.с.111-132).
Із копії довідки Городоцької міської ради Львівської обл. № 3390 від 31.07.2017р. (т.1 а.с.21) убачається, що ОСОБА_9 до смерті проживав та був зареєстрований у житловому будинку на АДРЕСА_1 , що на часі відкриття спадщини після смерті останнього, з ним були зареєстровані та проживали дружина ОСОБА_5 і син ОСОБА_8 , а отже прийняли спадщину після смерті спадкодавця.
6.09.2017р. Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської обл. за реєстром № 675 ОСОБА_7 та за реєстром № 674 ОСОБА_5 видано свідоцтва про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , кожному та прийнято рішення про державну реєстрацію за ними права власності на 1/3 частини означеного житлового будинку (а.с.30-32).
Тому, судом правильно встановлено, що нотаріусом всупереч вимог Порядку неправильно визначено склад спадщини, не з`ясовано, що ОСОБА_5 має право на 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , як частку у спільному майні подружжя та не видано свідоцтво про право власності на таку.
Відтак, суд прийшов до вірного висновку про те, що після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина тільки на належну йому 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 та спадщину після смерті останнього прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а тому успадкували по 1/4 частини вказаного житлового будинку.
Оскільки ОСОБА_7 на часі відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_9 із ним не проживав, зареєстрованим не був, із заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк не звертався, нотаріус не мала підстав до видачі йому 06.09.2017р. свідоцтва про право власності на 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . та реєстрації за ним права власності на вказану частку.
Із копії свідоцтва по смерть (т.1 а.с.17) вбачається, що другий син подружжя ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Отже, після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частину житлового будинку на АДРЕСА_1 .
Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є мати ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , які повинні успадкувати по 1/16 частини спірного будинку, кожна.
15.08.2017р., після смерті ОСОБА_8 , Городоцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 234/2017 (т.1 а.с.86-108).
20.10.2017р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шараварою В.В. видано ОСОБА_5 свідоцтво № 877 про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на 1/4 частки спадщини та зареєстровано за нею право власності на 1/12 частку житлового будинку на АДРЕСА_1 .
З наведеного вище вбачається, що суд першої інстанції, дійшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_5 належить 1/2 частина спірного житлового будинку, як частка у спільному майні подружжя, 1/4 частини - спадщина після смерті чоловіка ОСОБА_9 та 1/16 частини - спадщина після смерті сина ОСОБА_8 , що в сукупності складає 13/16 частини спірного житлового будинку.
Іншими спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 є його доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 , отже кожній із них повинно належати по 1/16 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 .
Щодо до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 , подавши заяву нотаріусу, що вона не претендує на частку у спільному майні подружжя, у встановленому законом порядку відмовилась від 1/2 частини будинку на АДРЕСА_1 , слід вказати про те, що позивачами не подано жодних доказів того, що спірний житловий будинок є особистим майном померлого ОСОБА_9 (про що йшлося), а судом першої інстанції вірно вказано, що при прийнятті такої заяви нотаріусом порушено п. 4.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та вірно оцінено таку заяву як помилкову з боку ОСОБА_5 , яка є особою похилого віку та не є юридично обізнаною особою.
Що ж стосується мотивів скарги щодо пропуску ОСОБА_5 строків позовної давності, то судом першої інстанції вірно вказано, що ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_9 звернулась своєчасно, однак нотаріусом у порушення вимог Порядку неправильно визначено склад спадщини, а свідоцтво про право на спадщину їй видано тільки 06.09.2017р., а до суду ОСОБА_5 звернулася у вересні 2018 року, в межах строку позовної давності, а отже, строки на звернення з позовом до суду нею не пропущено. При цьому слід вказати, що жодного спору з приводу належної їй частки у майні подружжя до 2017 року не було.
Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
       Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28.01.2021р.

Головуючий:                                                                                                Я.А. Левик
Судді:                                                                         Р.В. Савуляк
                                                                                 М.М. Шандра