ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7418/19                                                                     

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 січня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Кондрат Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги  Офісу великих платників податків ДПС та  Товариства з обмеженою  відповідальністю «Юрія-Фарм» на  додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року, суддя Качур І.А., у справі за адміністративним позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» до  Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрія-фарм" звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № 0000531406 від 31.01.2019 року.
Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.07.2020 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року, адміністративний позов задоволено.
23 листопада 2020 року Окружним адміністративним судом прийнято додаткове судове рішення відповідно до якого стягнуто на користь ТОВ «Юрія-фарм» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС України понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50    000 грн.
Не погодившись із додатковим судовим рішенням Офіс великих платників податків ДПС України 17 грудня 2020 року подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати додаткове рішення в частині задоволених позовних вимог на прийняти  постанову, якою у задоволенні заяви ТОВ «Юрія-фарм» про стягнення коштів на професійну правничу допомогу відмовити.
28 грудня 2020 року ТОВ «Юрія-фарм» подало апеляційну скаргу на додаткове судове рішення, в якому просить скасувати його в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити вимоги про стягнення  витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 320    556,48 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
За змістом частин 1 та 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 
- на професійну правничу допомогу;
- сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
- пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
- пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. 
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частина перша статті 139. Розподіл судових витрат
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього    Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону  України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія судідв вважає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання стягнення  витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції прийняв до уваги подані представником позивача докази, зокрема: договір  про надання юридичних послуг та додаткові угоди до договору, платіжні доручення про оплату послуг, акти виконаних робіт.
Позивачем надані всі необхідні документи, які підтверджують витрати на правничу допомогу у даній справі, зокрема договір від 07.02.2017 року, додаткові договори № 2 від 22.02.2019 року та №1 від 30.12.2019 року, акт про надання послуг від 28.05.2019 року на суму 86    874,75 грн та акт від 10.09.2019 року на суму 133    011,19 грн, акт про надання послуг  від 17.07.2020 року на суму 132    774,62 грн.
Щодо стягнутої  судом першої інстанції суми правничої допомоги у розмірі 50000 грн, то колегія суддів погоджується з даним розміром та вважає, що така сума, виходячи з матеріалів справи, є справедливою і співрозмірною як до ціни позову, так і до  затрат робочого часу, об`єму самої справи, кількості судових засідань, які  відбулися у справі, складності справи.
Окрім того, колегія суддів виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, а також виходить з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Щодо доводів податкового органу про те, що позивачем не надано доказів підтвердження відсутності юриста у штаті позивача, судова колегія вважає їх безпідставними та не приймає до уваги, так як вони не грунтуються на вимогам чинного законодавства України.
Доводи суду першої інстанції про те, що позивачем включено до витрат на правничу допомогу витрати, які стосуються підготовки до допиту генерального директора ТОВ «Юрія фарм» є помилковими, а тому суд не погоджується з ними, оскільки до складу витрат у даній справі такі послуги позивачем не включались.
Також судова колегія вважає помилковими доводи суду першої інстанції щодо неможливості встановити погодинний розмір оплати витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з розподілу кваліфікацій представників позивача, оскільки в матеріалах справи знаходиться додаток №2 від 22.02.2019 року до договору відповідно до умов якого зазначено, що вартість послуг розраховується на підставі середньозваженої погодинної ставки у розмірі 120 доларів США без урахування податку на додану вартість.
Щодо інших доводів апеляційних скарг, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції в частині суми, яка  стягнута судом в якості витрат на професійну правничу допомогу, а також в частині правових підстав для відшкодування таких витрат.
Окрім того, колегія суддів враховує доводи представника податкового органу, яка зазначила в ході апеляційного розгляду справи, що вказана позивачем сума судових витрат є  неспівмірною з  ціною позову, та тим обсягом справи, який сформовано у даній справі, а також не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Аналогічні доводи були викладені представником податкового органу в апеляційній скарзі щодо неспівмірності заявлених  витрат на правничяу допомогу позивачем.
З урахуванням доводів апеляційної скарги та пояснень представника  податкового органу, колегія суддів вважає їх обгрунтованими і такими, що підлягають  врахуванні  при визначенні суми, яка підлягає стягненню на користь позивача. Проте, колегія суддів вважає, що зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки суд першої інтанції  прийняв законне рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 50    000 грн з урахуванням встановлених доказів та із застосуванням принципу співмірності.
За таких обставин, з огляду на вищевикладені доводи та встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а додаткове судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Офісу великих платників податків ДПС та Товариства з обмеженою  відповідальністю «Юрія-Фарм» залишити без задоволення, а додаткове рішення  Окружного адміністративного суду м. Києва від  23 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 20 січня 2021 року.