П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3838/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С.  

Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
18 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 11 червня 2020 року № 220350001596 та зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, починаючи  з 02 червня 2020 року.
В обґрунтування позову покликається на те, що 02 червня 2020 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком  відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, маючи необхідний трудовий стаж, та надавши  наявні у нього підтверджуючі документи. Відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи, з чим позивач не погоджується.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 11.06.2020 року № 220350001596 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком:  період роботи з 01.01.1985 року по 09.06.1995 року  та період роботи з 20.05.2003 року по 25.06.2008 року, провівши  відповідний перерахунок  страхового стажу для призначення пенсії. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.06.2020 року  з урахуванням зарахованого за цим рішенням суду стажу та вирішити питання призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 02.06.2020 року. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25 березня 2020 року   ОСОБА_1 виповнилось 60 років, що доводиться відомостями його паспорта і ніким під сумнів не ставиться. 
02 червня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, надавши копію паспорта, трудову  книжку серії НОМЕР_1 від 20.08.1981 р., довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 № 57 від 20.03.2020 р., копії довідок Волочиського районного трудового архіву № 01-11/Я190, №01-11/Я191 від 31.03.2020 року. У  подальшому позивач також  додав дві довідки Волочиського районного трудового архіву № 01-11/Я303 від 12.06.2020 року та № 01-11/Я318 від 18.06.2020 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 11.06.2020 року № 220350001596  у призначенні пенсії за віком відмовлено. Підстава відмови - відсутність необхідного страхового (27 років) стажу роботи, про що позивача повідомлено листом 02.07.2020 року.
Як вбачається зі змісту вказаного повідомлення про відмову та відзиву, до страхового стажу ОСОБА_1 не зарахований період його роботи з 1985 року по 1995 рік у Війтовецькому спецавтопідприємстві “Транссільгосптехніка”, оскільки записи трудової книжки ( НОМЕР_1 ) за  № 3 від 01.01.1985 року та № 5 від 09.06.1995 року не містять відмітки про посади та прізвища осіб, які їх внесли (завірили). Також зазначається, що відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування  у 2005-2008 роках за ОСОБА_1  роботодавцем  сплачені страхові внески в сумі, меншій ніж мінімальний страховий внесок.
Не погодившись із даною відмовою, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував позивачу оспорювані періоди трудового стажу та не призначив пенсію по віку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст.46 Основного Закону встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Відповідно до ст.45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV фізичні особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу ( на момент звернення):   з 1 січня по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Відповідно до ст.1 Закону № 1058-IV страховий стаж - це  період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року № 1788-XII (ділі Закон № 1788-XII) та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року  № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.  Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Із записів № 1, 2 у трудовій  книжці позивача  ( НОМЕР_1 ) слідує, що ОСОБА_1 10.08.1981 року був прийнятий на роботу водієм у Волочиській автоколоні "Укрспецтранссільгосптехніка", яка 04.08.1982 року реорганізована у Волочиське АТП-9 "Укрспецтранссільгосптехніка", з якого наказом від 29.12.1984 року (запис № 3) він був звільнений у зв`язку із переведенням до Війтовецького спецавтопідприємства "Транссільгосптехніка". Зазначені записи трудової книжки належним чином оформлені та завірені відбитком печатки  підприємства.  Запис № 4 трудової книжки  від 01.01.1985 року (а.с. 9)  свідчить  про  прийняття ОСОБА_1  на роботу водія  в порядку переведення. 
Вказані записи трудової книжки не містять виправлень, підчищень або описок.
Крім того, згідно із довідкою № 01-11/Я303 від 12.06.2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Війтовецьке спеціалізоване автотранспортне підприємство “Транссільгосптехніка” (із 2000 року - СВК “Ясінь”) із ліквідованого Волочиського автотранспортного підприємства № 9 РПОАТ “Укрспецтранссільгосптехніка” з 01 січня 1985 року на посаду водія третього класу. 
Як вбачається з наступних  записів трудової книжки  позивача  та довідок, які були  надані йому та про які відомо відповідачеві, підприємство, на якому працював ОСОБА_1 , проходило процедуру реорганізації, в результаті чого працівники підприємства були переведені до КСГП “Колос”. Матеріали справи та пенсійної справи позивача містять копії довідок Волочиського районного трудового архіву № 01-11/Я190, №01-11/Я191 від 31.03.2020 року та № 01-11/Я318 від 18.06.2020 року із яких вбачається, що позивач дійсно працював у Війтовецькому спецавтопідприємстві “Транссільгосптехніка” у відповідний період та отримував заробітну плату.
Зважаючи на це, доводи відповідача про необхідність додаткового підтвердження страхового стажу позивача у Війтовецькому спецавтопідприємстві “Транссільгосптехніка” колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаний період роботи (з урахуванням  даних про відповідні перейменування підприємства) належним чином підтверджений відомостями трудової книжки, зазначеними довідками, що відповідачем не спростовано.
Разом із тим, колегія суддів наголошує, що відповідальність роботодавця за можливі помилки або виправлення, допущені у трудовій книжці працівника,  у тому числі за  якість записів та відбитків печаток, не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на зарахування фактично відпрацьованого часу та трудового стажу для призначення пенсії.
Що стосується посилань апелянта на незарахування частини  стажу позивача у зв`язку зі сплатою роботодавцем страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2005-2008 роках в сумі, меншій ніж мінімальний страховий внесок, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч.2 ст.24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004 року) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.  Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.  Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законом.
Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.  Відтак, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну сплату або сплату страхових внесків  не в повному обсязі  законом покладено на страхувальника.
Крім того,  навіть  відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) не може бути самостійною підставою для позбавлення особи права на врахування стажу або  права  на  пенсію. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 року в справі № 482/434/17.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивачу рішенням відповідача від 09.07.2020 року призначено пенсію за віком, і спір відсутній, оскільки будь якого підтвердження зазначених обставин суду першої інстанції надано не було.
Період роботи позивача із 20.05.2003 року по 25.06.2008 року водієм у приватного підприємця ОСОБА_2 підтверджений записами трудової книжки  ( НОМЕР_1 ) № 19 та № 20. Оскільки позивач не може відповідати за неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі,  підстави для не зарахування  йому   до страхового стажу  вказаного періоду роботи  - відсутні. 
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що робота ОСОБА_1 у період із 01.01.1985 року по 09.06.1995 року у Війтовецькому спецавтопідприємстві “Транссільгосптехніка” (з урахуванням перейменувань реорганізованого підприємства) підтверджена відомостями трудової книжки та довідками, тому зазначений стаж роботи слід врахувати позивачу для призначення пенсії. Період роботи позивача із 20.05.2003 року по 25.06.2008 року у ПП ОСОБА_2 підтверджений записами трудової книжки  позивача  і відповідачем не спростований, відтак також  підлягає зарахуванню до стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.