ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/667/21 Справа № 203/2376/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику апеляційну скаргу
                        ОСОБА_1 ,

на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року про передачу справи за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа  ОСОБА_3 про встановлення факту, за підсудністю, - 

ВСТАНОВИЛА: 

У липні 2020 року  ОСОБА_1  звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту (а.с. 1-3).
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року вищевказану справу передано за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 29). 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року вищевказану справу передано за підсудністю до Томаківського районного суду Дніпропетровської області (а.с. 36-37).
Не погодившись з такою ухвалою суду, позивач  ОСОБА_1  звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якої передати розгляд справи до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 39-41).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.
Передаючи справу за підсудністю на розгляд до Томаківського районного суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не відносяться до вичерпного переліку вимог з виключної підслідності, а тому дана позовна заява повинна розглядатися за загальними правилами підсудності. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Дана адреса не відноситься до територіальної підсутдності Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Тому вважав, що дана справа не підсудна Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська.
Однак колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, з наступних підстав.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Разом з тим, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
При цьому підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.
Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.
Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.
Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Зі змісту ч. 8 ст.28 ЦПК України вбачається, що позови, які виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Зміст договору не містить конкретного місця його виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Положеннями ст. 30 ЦПК України визначено перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, та такий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Разом з тим поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч. 1 ст. 30 ЦПК України) є більш широке, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно». А тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав.
За приписами ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370,372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час надання роз`яснень) за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК України. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).
За такого, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Отже, предметом розгляду є встановлення факту виконання договору купівлі-продажу 1/3 частки квартири за номером АДРЕСА_2 , укладеного 20 квітня 2013 року, тоді як, сам договір направлений на відчуження частки нерухомого майна. 
Таким чином, оскільки спір опесердковано стосується частки нерухомого майна, основна частина якого знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також враховуючи, що процесуальний закон чітко визначає, що правовідносини, які виникають з приводу нерухомого майна розглядаються за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження майна або його основної частини, то Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська невірно застосувавши вищезазначені норми закону, прийшов до помилкового висновку щодо передачі цивільної справи за підсудністю до іншого суду.
З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про передачу справи до іншого суду постановлена з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з доводами апеляційної скарги та приймає їх до уваги, та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги підтверджують, що судом допущено порушення вимог процесуального права.
Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта стосовно того, що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 28 ЦПК України справа повинна розглядатись саме Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, у зв`язку з тим, що спірним договором визначено місце виконання — м. Дніпро, вул. Шмідта, буд. 21/4, що територіально відноситься до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки вказані доводи є безпідставними, оскільки спірним договором не визначено конкретного місця його виконання. 
За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — задовольнити частково.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року — скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко

                                                                       М.О. Макаров