КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №363/1857/20                                                                           головуючий у суді І інстанції: Рудюк О.Д.
провадження №22-ц/824/3198/2021                                                   головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
26 січня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Іванової І.В., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Адвокат Чумак Р.Я., який представляє інтереси  ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення, в якій просив заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення « Магазин-офіс », загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; накласти арешт на спірне майно: земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 та заборонити відповідачу здійснювати на земельній ділянці 
будь-які будівельні роботи, департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області та м. Вишгород здійснювати реєстрацію декларацій, сертифікатів та інших документів про початок підготовчих, будівельних робіт, введення в експлуатацію об`єктів будівництва на земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 та заборонити Вишгородській районній державній адміністрації Київської області видавати містобудівні умови та обмеження будови земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 рокуу задоволенні заяви адвоката Чумака Романа Васильовича про забезпечення позову - відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та його представник подали дві ідентичні апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову. Вказували, що у період перебування у шлюбі сторонами придбано за спільні кошти майно: нежитлове приміщення «Дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення Магазин-офіс, загальною площею 50,7 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; транспортний засіб - автомобіль легковий пасажирський, 2010 року випуску. Збудовано житловий будинок, що не введений в експлуатацію та право власності на який не зареєстровано, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 . 
Зазначають, що у шлюбі сторони прожили майже 13 років, вели спільне господарство та будували сімейні відносини. З відповідачем були проведені багаторазові переговори, щодо мирного врегулювання по питанню розподілу майна, але в мирному порядку відповідач, відмовляється від домовленостей та вчиняє активні дії з метою продати магазини, які є предметом спору. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_3 виявивши на сайті "  ІНФОРМАЦІЯ_2 " наявні оголошення про продаж - торгової площадки в АДРЕСА_1 , загальною площею 31,4 кв.м., ціна вказана 10000 доларів США; та торгової площадки в АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м., ціна вказана 15000 доларів США, отже відповідач має одноосібне розпорядження всім спільним майном, та ухиляється від законного поділу спільного майна, що фактично підтверджує якщо суд не здійснить заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Вважають, що вищенаведене дає достатні підстави вважати, що дане майно, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, може бути відчужено останньою без згоди позивача на користь третіх осіб, і у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, в подальшому це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, забезпечення позову у спосіб заборони відчуження майна третім особам жодним чином не буде перешкоджати господарській діяльності відповідача. Посилається на постанову Верховного суду України від 07.10.2020 року справа № 761/39601/19, звертаючи увагу на те, що суд повинен самостійно, не вимагаючи "доказів намірів", на підставі аналізу матеріалів позовної заяви та/або заяви про забезпечення позову, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спів та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами.
Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що жодних оголошень з приводу продажу власного нерухомого майна на Інтернет-сайтах не розміщувала. Що стосується оголошень про продаж нерухомого майна на які посилається позивач зазначає, що відповідачкою направлено скаргу з проханням заблокувати зазначені оголошення оскільки вона їх не розміщувала та не збиралась нічого продавати. Крім того, 07 вересня 2018 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1325.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, щотвердження представника позивача, що 27.04.2020 року торгова площадка в АДРЕСА_1, загальною площею 31,4 кв.м. та торгова площадка в АДРЕСА_2 виставлені на продаж, не підтверджено доказами. Роздруківки з сайту «ІНФОРМАЦІЯ_2», не можуть слугувати належними доказами тверджень представника позивача, що торгові площадки виставлені на продаж, оскільки роздруківки не містять дати друкування, а також дати розміщення оголошення. Крім того, що представником позивача не доведено та не надано належних і допустимих доказів, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому відсутні підстави для здійснення заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Магазин-офіс». Крім того, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову та характеру позовних вимог, земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 , не є предметом позову.
Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що  розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з  урахуванням  доказів,  наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,  пересвідчитися,  зокрема,  в тому, що між сторонами дійсно виник  спір  та  існує  реальна  загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних  вимог,  дані  про  особу  відповідача,  а  також відповідність виду забезпечення позову, який просить  застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності  слід  враховувати, що  вжиті  заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову,  суд має брати  до уваги  інтереси  не  тільки позивача,  а й інших осіб,  права яких можуть  бути  порушені  у  зв`язку  із  застосуванням  відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).
Встановлено, що  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: 
об`єкт незавершеного будівництва, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який не введено в експлуатацію, що розташований за адресою АДРЕСА_3 ;
нежитлове приміщення - дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який не введено в експлуатацію, що розташований за адресою АДРЕСА_3 ; 
нежитлове приміщення - магазин-офіс загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Адвокат ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення, в якій просить заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Магазин-офіс», загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; накласти арешт на: земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 та заборонити відповідачу здійснювати на земельній ділянці будь-які будівельні роботи, департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області та м. Вишгород здійснювати реєстрацію декларацій, сертифікатів та інших документів про початок підготовчих, будівельних робіт, введення в експлуатацію об`єктів будівництва на земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 та заборонити Вишгородській районній державній адміністрації Київської області видавати містобудівні умови та обмеження будови земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року у задоволенні заяви адвоката Чумака Романа Васильовича про забезпечення позову - відмовлено.
Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач просить:
визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який не введено в експлуатацію, що розташований за адресою АДРЕСА_3 ; 
визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, право власності на нежитлове приміщення - дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який не введено в експлуатацію, що розташований за адресою АДРЕСА_3 ; 
визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, право власності на нежитлове приміщення - магазин-офіс загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині вимоги про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 та заборона відповідачу здійснювати на земельній ділянці будь-які будівельні роботи, департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області та м. Вишгород здійснювати реєстрацію декларацій, сертифікатів та інших документів про початок підготовчих, будівельних робіт, введення в експлуатацію об`єктів будівництва на земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 , а також заборона Вишгородській районній державній адміністрації Київської області видавати містобудівні умови та обмеження будови земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:160:0151 за адресою: АДРЕСА_3 не підлягає до задоволення, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що дана земельна ділянка є предметом поділу майна подружжя.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1   та щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Магазин-офіс», загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки дані об`єкти нерухомого майна є предметом даного позову, а тому посилання заявника є обґрунтованими, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо. А тому, заява в цій частині підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині вчинення будь-яких дій відповідача щодо нежитлових приміщень, і не в повній мірі дотримався положень ст. ст. 149, 150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали та не взяв до уваги те, що предметом спору є об`єкти нерухомого майна, і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, у разі його задоволення. 
Відтак, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на уваги суду апеляційної інстанції, а заява ОСОБА_1 про забезпечення позову  підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг частковозаслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в частині вчинення будь-яких дій відповідача щодо нежитлових приміщеньз ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 рокускасувати в частині вимоги про заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Магазин-офіс», загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;) вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Дитячий магазин іграшок та одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 31,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
Заборонити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;) вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності на нежитлове приміщення «Магазин-офіс», загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В іншій частині ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «26» січня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Сушко Л.П.      	
Судді	Іванова І.В.       Сліпченко О.І.