Ухвала
Іменем України
 
15 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 527/1187/20 
провадження № 61-1259ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою         ОСОБА_2  про видачу судового наказу про стягнення з         ОСОБА_1  аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Судовим наказом, виданим Глобинським районним судом Полтавської області 17 липня 2020 року по справі № 527/1187/20, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання судового збору. 
 
Судовий наказ в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
 
Заява мотивована тим, що на момент видачі судового наказу від 17 липня 2020 рокуу розпорядженні Глобинського районного суду Полтавської області були відсутні відомості пронаявність рішення виконкому Глобинської міської ради Полтавської області № 146 від 14 липня 2020 року, яким встановлені дні побачення матері ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 : у кожний другий та четвертий тиждень місяця з 10.00 год понеділка до 18.00 год неділі, за місцем проживання матері. На виконання такого рішення ОСОБА_1 півмісяця самостійно забезпечує дитину харчуванням і одягом та доглядає за дитиною, а інші півмісяця дитину утримує ОСОБА_2 .
 
Наведену обставину заявниця ОСОБА_1 вважає нововиявленою, і тому просила Глобинський районний суд Полтавської області переглянути судовий наказ, виданий 17 липня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, скасувати його за нововиявленими обставинами. 
 
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу відмовлено. 
Судовий наказ Глобинського районного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року залишено в силі.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вважав, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими відповідно до статті 423 Цивільного процесуального кодексу України, але можуть мати значення для вирішення судом позовних вимог про зменшення розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом від 17 липня 2020 року. 
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та судовий наказ у цій справі. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій проігноровано той факт, що на підставі рішення виконкому Глобинської міської ради Полтавської області № 146 від 14 липня 2020 року дитина проживає потижнево як з батьком, так і з матір`ю, і перебуває на утриманні як батька, так і матері. 
 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступних висновків.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з вимогами абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року і постанови Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року. 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
 
Статтею 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів. 
 
Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
 
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
При цьому ОСОБА_1 , яка фактично звернулася до суду з метою зміни судового наказу та зменшення розміру аліментів, було правильно роз`яснено судами, що вона має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (частина сьома статті 170 ЦПК України). 
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що подана скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Отже, ухвала Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у цій справі є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з  ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             Ю. В. Черняк

           І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець