УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3002/20 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Трояновської Г.С.
суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 279/3002/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2020 року,ухваленого під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :
У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2011 у розмірі 11 659, 16 грн станом на 12.04.2020 та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася в банк, у зв`язку із чим підписала заяву №б/н від 11.02.2011, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який з урахуванням подальшого збільшення становив 6 500 грн., чим підтвердила свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач зазначив, що вказаними Умовами та Правилами передбачено повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів.
Відповідач зобов`язання належним чином не виконувала, а тому станом на 12.04.2020 заборгованість за договором становила 11 659, 16 грн., із них: 8 419, 44 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 8 399, 44 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 208 заборгованість за простроченими відсотками; 500 гривень штраф (фіксована частина); 531, 39 гривень штраф (процентна складова). 
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказує, що після отримання картки відповідач здійснила її активацію та в подальшому користувалася кредитними коштами, що свідчить про укладення кредитного договору. Банк наголошує на тому, що сума, яку він просить стягнути, належним чином обгрунтована та підтверджена. Посилається на правові позиції, які на його думку, суд мав використати при ухваленні судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 11.02.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
В матеріалах справи також міститься копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 11.02.2011, де зазначено: відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів в році) – 3%, розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання коштів у звітному періоді) – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів (а.с. 33).
Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 12.04.2020 заборгованість за договором становила 11659, 16 грн., з них: 8419, 44 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 8399, 44 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2208 заборгованість за простроченими відсотками; штрафи – 1031, 39 грн. (а.с. 21-22)
Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався роз`ясненнями, що викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі
№ 342/180/17. 
Суд зазначив, що підтверджень того, що саме додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву, не має. Суд також дійшов висновку, що проценти нараховувались не лише на вказану суму заборгованості за кредитом, а одночасно - на весь розмір простроченої заборгованості з урахуванням вже нарахованих відсотків, що суперечить положенням ст.1056-1 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції також вказав, що надані до позовної заяви додатки не дають можливості встановити суму фактично отриманих коштів відповідачем та який саме розмір боргу по тілу кредиту є базою нарахування заборгованості у зв`язку невиконанням умов, що передбачені в анкеті-заяві, та виходив із того, що позивачем не доведено на підставі належних, допустимих та достатніх доказів розмір отриманих відповідачем кредитних коштів від банку, тому відсутня процесуальна можливість у суду дослідити та перевірити проведені позивачем нарахування заборгованості відповідача та встановити їх обґрунтованість.
Колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як зазначено вище, відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримала кредитну картку «Універсальна».
Відповідно до вказаної заяви відповідач погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Водночас, надані позивачем Умови та правила банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а відтак згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.
А тому, розглядаючи справу, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 №342/180/17.
Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Із матеріалів справи вбачається та встановлено апеляційним судом, що ОСОБА_1 окрім анкети-заяви від 11.02.2011 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка містить умови щодо розміру процентної ставки, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів від заборгованості та порядок нарахування неустойки: пені, штрафів (а.с. 33).
А тому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, неустойки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сторонами не були погоджені умови договору щодо нарахування та сплати процентів, пені та штрафів.
Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача сум по тілу кредиту, простроченому тілу і неустойкам.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Колегія суддів, оцінюючи в сукупності подані позивачем докази (Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», розрахунки заборгованості та виписку по картковому рахунку), зазначає наступне.
З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що починаючи з 01.10.2019 по 12.04.2020 (а.с. 21-22) заборгованість за кредитним договором становила 11 659,16 грн, з яких заборгованість за поточним тілом кредиту – 20 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту – 8419, 44 грн, по відсоткам – 0 грн, по простроченим відсоткам – 2208, 33 грн., заборгованість по пені – 0 грн, по комісії – 0 грн., штрафи – 1031, 39 грн.
Із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованості по пені та по відсоткам у ОСОБА_1 перед банком немає, а фактична заборгованість за поточним тілом кредиту становить 20 грн., по штрафам – 1031, 39 грн., а всього – 1051, 39 грн., які мала б повернути відповідач згідно умов кредитного договору, що визначені у Довідці від 11.02.2011.
Водночас, за цей період відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 1763, 90 грн., які були зараховані Банком на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, що не передбачено умовами договору.
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що заборгованість по кредиту є повністю погашеною відповідачем, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, який в силу положень ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права. 
Колегія суддів зазначає щодо простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків по кредиту, що до стягнення підлягають лише суми коштів, що передбачені умовами кредитного договору. Водночас правові підстави для стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту та по простроченим відсоткам у суду відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 11.02.2011 та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 , та оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 по справі № 190/1419/19.
Разом з тим, оскільки відмова суду у задоволенні позову з вищевказаних підстав не призвела до ухвалення незаконного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦК України підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини судового рішення в редакції даної постанови.
З огляду на наведені мотиви колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2020 року змінити з наведених у цій постанові мотивів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий                           Судді