ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1884/21 Справа № 183/3248/16 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційними скаргами 
                ОСОБА_1 , 
               Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення банківського вкладу та процентів за договором, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживача та стягнення коштів за депозитними договорами.
       В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договори банківських вкладів, а саме договір № SAMDN25000700907471, договір № SAMDN25000714585633, договір № SAMDN25000728289701 та договір № SAMDN25000734200815. Позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась до установи Приватбанку з вимогою про повернення депозитних вкладів, однак працівники банку зазначали, що всі банки на території Криму закриті, і банк жодного відношення до відокремленого структурного підрозділу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приват Банк», де укладались договори не має.
       03 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до банку з заявою про видачу їй грошових коштів разом із повним розрахунком процентів за весь період. Але банк в своїй відповіді від 11 липня 2015 року відмовився виконувати свої договірні зобов`язання з посиланням на постанову НБУ від 06 травня 2014 року №260 про вимушене припинення своєї діяльності на території АР Крим та м. Севастополь.
       Враховуючи те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлялося повернути їй вклади і проценти, вона звернувся до суду та просила розірвати договір №SAMDN25000700907471 від 13 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад договір та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 280 415,64 грн.; розірвати договір № SAMDN25000714585633 від 04 березня 2011 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 291 673,24 грн.; розірвати договір №SAMDN25000728289701 від 30 серпня 2012 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 31 933,23 долари США; розірвати договір за №SAMDN25000734200815 від 29 березня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором за договором у розмірі 602 630,32 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 86 800,00 грн.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу №SAMDN25000700907471 від 13 лютого 2008 року у сумі 60 874, 92 грн., яка складається з наступного: 23 110,52 грн. (сума депозиту разом з відсотками), 23 110,52 грн. (пеня), 3 495,85 грн. (3%річних), 10 822,41 грн.(інфляційні втрати) + 335,62 грн. (відсотки за депозитом після розірвання договору).
       Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу SAMDN25000714585633 від 04 березня 2011 року у сумі 67 588, 60 грн., яка складається з наступного: 25 673,97грн. (сума депозиту разом з відсотками), 25 673,97 грн. (пеня), 3 847,78 грн. (3%річних), 12 022,67 грн. (інфляційні втрати), 370,21 грн. (відсотки за депозитом після розірвання договору).
       Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу SAMDN25000728289701 від 30 серпня 2012 року у сумі 8 097, 78 доларів США, яка складається з наступного: 3 726,70 доларів США (сума депозиту разом з відсотками), 558,44 доларів США (3%річних), 55,94 доларів США (відсотки за депозитом після розірвання договору), а також пеню у сумі 105 124, 28 грн. 
       Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу №SAMDN25000734200815 від 29 березня 2013 року у сумі 143 452, 75 грн., яка складається з наступного: 54 506,30 грн. (сума депозиту разом з відсотками), 54 506,30 грн. (пеня), 8 169,18 грн. (3%річних), 25 525,16 грн. (інфляційні втрати), 745,81 грн. (відсотки за депозитом після розірвання договору).
       Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн., а разом – 10 551,20 грн. 
       Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
       Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 5 503, 46 грн.
       Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неправильно розраховано суму заборгованості, оскільки договір банківського вкладу вважається розірваним з моменту повернення суми вкладу разом з відсотками та повідомлення клієнта про розірвання договору, а не лише з моменту повідомлення.
       Також не погодившись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущено порушення норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
       Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між  ОСОБА_1  та ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений Договір № SAMDN25000700907471 про банківський строковий вклад «Стандарт» у національній валюті. Відповідно до п.1.1 Договору ОСОБА_1  передала, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 18 000,00 грн. Для внесення суми вкладу банк відкриває вкладнику особовий рахунок № НОМЕР_1 . Процентна ставка на день внесення вкладу складала 14 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 12 лютого 2008 року по 13 лютого 2009 року. Відповідно до п.6 договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. 
       На підтвердження факту укладення депозитного договору позивачем надано копію договору, довідку про стан рахунків №38533239 від 14 червня 2014 року, виписку за рахунком № НОМЕР_1  від 25 червня 2014 року /том 1 а.с.10-13/. 
       Також факт укладення депозитного договору підтверджується тим, що 17 листопада 2014 року у м. Дніпропетровську ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ТОВ ФК «Фінілон» (мовою оригіналу) «Договор о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014 г.» у п. 7 якого зазначено (мовою оригіналу) « Приложение №1 - Перечень депозитных договоров и договоров банковского обслуживания». Відповідачем надано засвідчений належним чином витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17 листопада 2014», в якому вказано ОСОБА_1 як кредитора, зазначено депозитний рахунок № НОМЕР_1 та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000700907471 – 3 240,87 грн. та 18 512,87 грн. /том 2 а.с.63-66/. 
       04 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDN25000714585633 про банківський строковий вклад (депозит) у національній валюті, який складається з заяви про оформлення вкладу «Стандарт» від 04 березня 2011 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору ОСОБА_1 передала, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. Для внесення суми вкладу банк відкриває вкладнику особовий рахунок № НОМЕР_2 . Процентна ставка на день внесення вкладу складала 14 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 04 березня 2011 року по 04 березня 2012 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.
       Факт внесення позивачем грошових коштів за вказаним депозитним договором підтверджується оригіналом квитанції від 04 березня 2011 року на суму 20 000 грн., зміст якої було встановлено висновком експерта №5130-18 від 25 січня 2019 року /том 1 а.с.153-157/. Крім того, згідно витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17.11.2014», в якому вказано ОСОБА_1 як кредитора, зазначено депозитний рахунок № НОМЕР_2 та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000714585633 – 339,72 грн., 20 021,92 грн. та 3 600,07 грн. /том 2 а.с.66/.
       30 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDN25000728289701 про банківський строковий валютний вклад (депозит), який складається з заяви про оформлення вкладу «Мультивалютний 12 місяців» від 30 серпня 2012 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору ОСОБА_1 передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у сумі 3 000,00 доларів США. Процентна ставка на дату внесення вкладу складала 10 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснювалося в кінці строку вкладу. Договір був укладений на строк з 30 серпня 2012 року по 30 серпня 2013 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відказ про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.
       Факт внесення позивачем грошових коштів за вказаним депозитним договором підтверджується оригіналом квитанції від 30 серпня 2012 року на суму 3 000 доларів США, зміст якої було встановлено висновком експерта №5130-18 від 25 січня 2019 року /том 1 а.с.153-157/. Крім того, згідно витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17.11.2014», в якому вказано ОСОБА_1 як кредитора, зазначено депозитний рахунок № НОМЕР_3 та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000728289701 – 3 143,99 доларів США та 299,72 доларів США /том №2 а.с.66/.
       29 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDN25000734200815 про банківський строковий вклад (депозит) у національній валюті, який складається з заяви про оформлення вкладу «Стандарт» від 29 березня 2013 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору ОСОБА_1 передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 40 000,00 грн. Процентна ставка на день внесення вкладу складала 18 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 29 березня 2013 року по 29 березня 2014 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відказ про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.
       На підтвердження факту укладення депозитного договору позивачем надано копію договору, довідку про стан рахунків №38533239 від 14 червня 2014 року, виписку за рахунком № НОМЕР_4 від 25 червня 2014 року /том 1 а.с.10-13/. Згідно витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17.11.2014», в якому вказано ОСОБА_1 як кредитора, зазначено депозитний рахунок № НОМЕР_4 та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000734200815 – 47 353,64 грн. та 673,93 грн. /том 2 а.с.66/.
       03 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення коштів за вказаними депозитними вкладами. Станом на час розгляду даної справи відповідачем не здійснено виплату коштів за депозитними договорами, укладеним з позивачем. Вказані обставини не заперечуються та визнані сторонами.
       Розглядуючи дану справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з настпуного.
       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
       Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
       Відповідно до пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території АР Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення діяльності відділення банку на території АР Крим не має наслідком припинення договірних відносин між сторонами та не знімає з банку відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором.
       Щодо посилань банку в апеляційній скарзі про те, що за спірними договорами банківського вкладу було здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» за договором від 17 листопада 2014 року, тому боржником у даних зобов`язаннях є саме ТОВ «ФК «Фінілон», на яке покладається обов`язок щодо повернення суми вкладу, колегія суддів не може прийняти до уваги виходячи з наступного. Нормами ст.520 ЦК України закріплено, зміна боржника у зобов`язані (переведення боргу) здійснюється лише за згодою кредитора, проте матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 про переведення боргу на інщу особу за договорами банківського вкладу. За вимогами ст.-ст. 654, 1059 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір. Тоді як, договір банківського вкладу вчиняється в письмовій формі та у разі недодержання цих вимог договір є нікчемним.
       Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується висновку суду першої інстанції, що «Договір про переведення боргу б/н від 17 листпоада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника ОСОБА_1 , яка є стороною письмових договорів банківського вкладу є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України. 
       Також колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості за договорами банківського вкладу № SAMDN25000700907471, № SAMDN25000714585633, № SAMDN25000728289701 та № SAMDN25000734200815 здійсненому судом першої інстанції. Оскільки судом вірно встановлено дати розірвання договорів, період нарахування відсотків за депозитом та їх розмір. Також враховуючи відмову банку у добровільному порядку повернути суми вкладів суд першої інстанції вірно застосував відповідальність у вигляді сплати 3% річних, інфляційні втрати та пеню.
       Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилковість розрахунків суду першої інстанції щодо нарахування відсотків за депозитами, посилаючись на те, що договори банківського вкладу діють до моменту повного повернення суми вкладу, колегія суддів не може прийняти до уваги виходячи з наступного.
       Пунктом 10 договору про банківський строковий вклад «Стандарт» визначено, що договір припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками нарахованими за умовами договору.
       Разом з цим, договором також передбачено, що сторони мають право достроково розірвати договір у відповідності з чинним законодавством, повідомивши про це другу сторона за два банківських дні до дати розірвання договору (п.7).
       Тобто, умовами договору передбачений окремий випадок припинення його дії у випадку дострокового розірвання з ініціативи клієнта.
       Враховуючи наведені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки заяву про повернення вкладу подано позивачем 03 липня 2015 року, договір вважається розірваним з 06 липня 2015 року. 
       Враховуючи наведені норми закону та дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, оскільки районний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановив, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами та не повернув позивачу суму вкладу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з банку. Колегія суддів погоджується з наведеними судом першої інстанції розрахунками сум, які підлягають стягненню, оскільки вонни здійсненні у відповідості до норм чинного законодавства та умов договорів банківського вкладу.
       Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки такі доводи були зазначені у позові та відзиві на позов, яким була надана належна оцінка, таким чином вони не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
       Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.
       Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
       Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
       Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року – залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                        
                                                                       М.О. Макаров