Ухвала
Іменем України

15 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 689/536/20
Провадження № 51-700 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого              ОСОБА_5 на вирок Ярмолинецького районного суду від 02 липня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо 
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,  раніше судимого: 14 лютого 2018 року Ярмолинецьким районним судом за ч.3 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком                   1 рік; 20 червня 2018 року цим же судом за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ярмолинецького районного суду від 02 липня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ярмолинецького районного суду від 20 червня 2018 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки і три місяці. Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно з вироком, будучи раніше судимим за злочини проти власності, 28 серпня 2019 року близько 23 год. ОСОБА_5 зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно повторно умисно шляхом вільного доступу викрав плетений гамак вартістю 1329 грн., який було закріплено між двома деревами, заподіявши цими діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1329 грн.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок Ярмолинецького районного суду від 02 липня 2020 року – без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення і пом`якшити призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Захисник вказує на те, що, призначаючи засудженому покарання, суд першої інстанції, не надав належну оцінку даним про його особу, не взяв до уваги важкі обставини його життя, зокрема відсутність батьківського виховання, а також недостатньо врахував пом`якшуючі обставини. 
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості     ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного покарання  ОСОБА_5 , то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середньої тяжкості; дані про особу винного, характеристику за місцем проживання. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені, але враховано, що інкриміноване діяння ОСОБА_5 вчинив під час іспитового строку.
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Виходячи з указаних обставин, суд призначив  ОСОБА_5 покарання, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду. Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається. 
Крім цього, місцевий суд також обґрунтовано призначив засудженому покарання згідно з положеннями ст. 71 КК України за сукупністю вироків, адже він вчинив новий умисний злочин під час іспитового строку, визначеного вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг щодо можливості пом`якшення покарання. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Хмельницький апеляційний суд ухвалоювід 16 грудня 2020 року, враховуючи обставини справи, прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги засудженого є необґрунтованими й безпідставними, тому обґрунтовано залишив рішення суду першої інстанції без змін.
При цьому, вирішуючи питання про відповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_5 , апеляційним судом було враховано, що він за місцем проживання та місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 характеризується позитивно, але неодноразово судимий за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин під час іспитового строку. 
Апеляційний суд прийшов до висновку, що місцевий суд обґрунтовано призначив покарання й за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, застосувавши принцип, коли до покарання, призначеного за цим вироком, частково було приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ярмолинецького районного суду від 20 червня 2018 року, яким ОСОБА_5 було засуджено до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині визначення виду й розміру призначеного покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації покарання та справедливості. 
Підстав для пом`якшення призначеного покарання в межах доводів касаційної скарги, а також для звільнення  ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ярмолинецького районного суду від 02 липня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року. 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                               ОСОБА_3