ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 813/2230/13-а
адміністративне провадження № К/9901/860/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Меркор Україна'' до Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ДФС) про скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області (правонаступник Головного управління ДФС у Львівській області) на рішення Львівського окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2019 (суддя - Карп`як О.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 (головуючий суддя Кузьмич С.М., судді: Глушко І.В., Шавель Р.М.),
У С Т А Н О В И В :
У березні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю ''Меркор Україна'' (далі - ТОВ ''Меркор Україна'', Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ДПС (правонаступник - Головне управління ДФС у Львівській області; далі - ДПІ, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ від 07.02.2013 №0000022321 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 481' 106,75 грн (в тому числі, штрафні (фінансові) санкції - 28' 719,75 грн) та від 07.02.2013 №0000012321 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 648' 050,00 грн (в тому числі, штрафні (фінансові) санкції - 129' 610,00 грн).
Позовні вимоги обґрунтовані доводами позивача, що висновки контролюючого органу про порушення Товариством податкового законодавства у період з 01.07.2011 по 30.09.2012, викладені в акті перевірки від 11.01.2013 №9/22-10/34768216, є безпідставними.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 26.09.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкові повідомлення - рішення ДПІ від 07.02.2013 №0000022321 та №0000012321.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позову, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вмотивований тим, що визнання правочинів нікчемними знаходиться поза межами компетенції контролюючого органу. Водночас, наданими позивачем первинними документами та іншими документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується реальність операцій Товариства з ТОВ ''Альтіс'', ТОВ ''Галбудмереж'', ТОВ ''Компанія ''БК'', ТОВ ''Сервісколомонтаж'', ПП ''Будвест'', ТОВ ''Територія клімату'' з придбання ремонтно-відновлювальних робіт для облаштування виробничого цеху та товарно матеріальних цінностей (ТМЦ), використаних для виконання цих робіт. На час здійснення операцій зазначені контрагенти позивача мали господарську та податкову правосуб`єктність. Таке вмотивування стосується і висновку суду про неправомірне виключення зі складу податкового обліку Товариства сум витрат на ремонт та поліпшення основних засобів, придбаних у ТОВ ''Альтіс'' та ТОВ ''Галбудмереж'', з огляду на спільність фактичної підстави для донарахування Товариству сум грошових зобов`язань. Також, пославшись на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №820/19541/14, від 05.02.2019 у справі №816/652/15-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 12.06.2018 у справі №825/3419/18, суд вказав, що незначні недоліки в деяких з документів не є підставою для висновку про відсутність господарської операції. Відхиляючи довід відповідача про завищення Товариством суми витрат внаслідок реалізації товару (дверей) за цінами, нижчими собівартості, суд виходив з того, що контролюючий орган у судовому процесі не довів складу податкового правопорушення, в акті перевірки, як носії доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства, це порушення Товариством правил податкового обліку не підтверджене посиланням на конкретні господарські операції, на підставі яких воно виявлено, що не відповідає правовим нормам, які встановлюють вимоги щодо змісту акта перевірки. Також, застосувавши норми пункту 150.1 статті 150, пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - ПК), суд зробив висновок, що з урахуванням обставин, встановлених постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2012 у справі №2а-12121/11/1370, яка набрала законної сили,  Товариство правомірно включило до суми валових витрат ІІІ кварталу 2011 року від`ємне значення об`єкта оподаткування за ІІ квартал 2011 року.
Головне управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС) подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач вказує, що суди попередніх інстанцій, зважаючи на предмет доказування у цій справі та з урахуванням сутності заперечень контролюючого органу проти позову, неповно встановили обставини у справі, не врахували встановлені під час перевірки обставини, які підтверджують, що задекларовані позивачем суми витрат та податкового кредиту  не відповідають фактичному змісту господарських операцій.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС)  суд здійснив заміну відповідача на його правонаступника - ГУ ДПС у Львівській області згідно з постановою Кабінету Міністрів України ''Про реформування територіальних органів ДФС11 від 28.03.2018 №296 та постановою ''Про утворення територіальних органів ДПС'' від 19.06.2019 №537.
Заперечуючи проти касаційної скарги, Товариство просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, обґрунтування заперечень позивача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди попередніх інстанцій встановили, що у період з 05.12.2012 по 03.01.2013 ДПІ провела планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.07.2011 по 30.09.2012.
За результатами перевірки складено акт від 11.01.2013 №9/22-10/34768216 (далі - акт перевірки), в якому зроблено висновок про порушення Товариством, окрім іншого, вимог: 
підпунктів 14.1.36, 14.1.228 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.1 статті 144, пункту 146.12 статті 146, пункту 150.1 статті 150 ПК, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 452' 387,00 грн, в тому числі: за ІІІ квартал 2011 року - 263' 707,00 грн, ІV квартал 2011 року - 73' 801,00 грн, І квартал 2012 року - 19' 624,00 грн, ІІ квартал 2012 року - 31' 457 грн, ІІІ квартал 2012 року - 63' 798,00 грн;
- пункту 187.1 статті 187, пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.7 статті 201 ПК, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 518' 440, 00 грн, в тому числі: за червень 2012 року - 202'810,00 грн, за липень 2012 року - 33' 333,00 грн, за вересень 2012 року - 46' 719,00 грн, за квітень 2012 року - 6701,00 грн, за лютий 2012 року - 48' 819,00 грн, за листопад 2011 року - 19' 964,00 грн, за жовтень 2011 року - 52' 203,00 грн, за серпень 2011 року - 85' 439 грн, за липень 2011 року - 85' 439,00 грн.
Однієї із підстав, на яких ґрунтуються такі висновки в акті перевірки, слугувала така обставина, як оцінка контролюючим органом операцій Товариства із ТОВ ''Альтіс'', ТОВ ''Галбудмереж'', ТОВ ''Компанія ''БК'', ТОВ ''Сервісколомонтаж'', ПП ''Будвест'', ТОВ ''Територія клімату'' такими, що фактично не відбулися (були безтоварними через нікчемність правочинів позивача із зазначеними контрагентами). Внаслідок зазначених обставин, за висновком в акті перевірки, Товариство безпідставно збільшило амортизаційні витрати на поліпшення (ремонт) основних засобів за І-ІІІ квартали 2012 року на 86' 526,00 грн та витрати на ремонт та поліпшення основних засобів (рядок 06.4 декларації за ІІІ квартал 2012 року) на 206' 379,00 грн, а також та податковий кредит на 498' 780,00 грн.
Безтоварність господарських операцій між позивачем та вказаними суб`єктами господарювання в акті вмотивована посиланням на те, що на виконання ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень та облаштування території виробничого цеху з виготовлення продукції засобів протипожежного захисту за адресою: вул. Озерна,1, село Дроговиж, Миколаївський район Львівської області не було необхідної для таких робіт дозвільної документації. Позивач не надав повний перелік належним чином оформлених первинних документів на підтвердження списання ТМЦ на виконання ремонтно-будівельних робіт; деякі з наданих до перевірки акти виконаних робіт не відповідають вимогам щодо первинного документа (відсутні дата і місце складання документа, вичерпна інформації про виконанні роботи, одиниці виміру, обсяги наданих робіт в натуральному виразі тощо); у податкових накладних, виписаних ТОВ ''Альтіс'', ТОВ ''Компанія ''БК'', ТОВ ''Сервісколомонтаж'', ПП ''Будвест'', ТОВ ''Територія клімату'', показник ''номенклатура товарів/послуг та їх кількість, обсяг'' не відповідає найменуванню робіт в актах приймання-передачі виконаних робіт, складених за участі цих контрагентів.
Перевіркою також встановлено завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за ІІІ квартал 2011 року - ІІІ квартал 2012 року на 823' 893,00 грн, та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за ІІІ квартал 2011 року на 897' 671,00 грн.
Завищення витрат на 823' 893,00 грн, за висновком контролюючого органу, стало наслідком реалізації Товариством послуг з монтажу дверей виробництва ''Мекор с/а'' (Польща) за ціною, нижчою за собівартість, а завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за ІІІ квартал 2011 року на суму 897' 671,00 грн - не відображення Товариством в податковому обліку результатів попередньої документальної перевірки Товариства за ІІ квартал 2011 року (акт перевірки від 03.10.2011 №3440/23-209/34768216).
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - так само) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом цієї норми обов`язковими для первинного документу є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує) факт операції.
У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Кодексу).
Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (абзац перший пункту 138.2 статті 138 ПК).
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до підпункту ''а'' пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 цієї статті встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з положеннями пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 цієї ж статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Отже, всі витрати господарюючого суб`єкта мають бути здійснені в межах господарської діяльності та підтверджені відповідними первинними документами. 
Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ. 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили факт придбання Товариством у ТОВ ''Альтіс'', ТОВ ''Галбудмереж'', ТОВ ''Компанія ''БК'', ТОВ ''Сервісколомонтаж'', ПП ''Будвест'', ТОВ ''Територія клімату'' послуг з виконання ремонтно-будівельних робіт та облаштування виробничого цеху з виготовлення продукції засобів протипожежного захисту (місце знаходження - вулиця Озерна,1, село Дроговиж, Миколаївський район Львівської області). Обставини щодо здійснення операцій з поставки послуг цими суб`єктами господарювання за договорами підряду від 14.04.2011 №140411, від 09.09.2011 №19/09/11, від 20.06.2011 №006/07-11, від 21.09.2011 №009/09-11, від 11.07.2011 №005/07-11, від 17.10.2011 №031011, від 28.11.2011 №2811-01, від 23.11.2011 №14-к встановлені судами першої та апеляційної інстанцій на підставі оцінки документів, копії яких приєднані до справи, а саме: кошторисів на виконання робіт, довідок форми КБ-2 та форми КБ-3, договірних цін до цих довідок, довідок про вартість виконаних підрядних робіт, податкових накладних, що були складені у межах вищевказаних договорів; договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані за вказаною вище адресою (насосної станції загальною площею 1844,8 м кв., трансформаторної підстанції - 98,4 м.кв., адміністративно-побутового корпусу - 185,7 м. кв); договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення для обслуговування виробничого цеху від 16.07.2009, який позивач уклав із Миколаївською районною державною адміністрацією. Суди також дослідили містобудівне обґрунтування розміщення виробничого цеху на території Дроговизької сільської ради, видане Державним інститутом проектування міст ''Містопроект'' (у відповідності з підпунктом 3.3 пункту 3 зазначеного обґрунтування на земельній ділянці буде розміщено цех по виробництву промислових протипожежних дверей, побутові приміщення для працівників, адміністративний блок, складські приміщення та відкриті автостоянки. Проектований цех використовує існуючу виробничу базу колишнього комплексу насосної станції, що працювала на потреби Миколаївського ЦГК для перекачування шламу з кар`єру у виробничі корпуси заводу); робочий проект газифікації виробничого цеху та адміністративно-побутових приміщень Товариства (адреса об`єкту газифікації - вулиця Озерна, 1 село Дроговиж), зареєстрований ПАТ ''Львівгаз'' 12.04.2012. Суди попередніх інстанцій встановили, що ремонт приміщень продовжувався і після проведення перевірки Товариства (виконувались електромонтажні роботи відповідно до робочого проекту, розробленого ТОВ ''Компанія ''БК'' у 2012 році; виконані роботи прийняті та підтверджені актом огляду прихованих робіт, актом технічної готовності електромонтажних робіт, актом прийняття в експлуатацію від 01.12.2013 №001.12.13). Належна позивачу будівля, обладнана відповідно до відповідних стандартів виробництва пожеж захисної продукції, остаточно отримала статус нежитлової (виробничої) будівлі 24.02.2017, про що свідчить відповідний технічний паспорт, виданий ТОВ ''Інвентарі груп''. 
Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач в процесі господарської діяльності використовував одне і те ж виробниче приміщення, а необхідність придбання послуг з виконання в ньому ремонтно-будівельних робіт та ТМЦ для цих робіт відповідає  видам господарської діяльності Товариства, основним з яких є продаж спеціального протипожежного обладнання та його часткове виробництво, що підтверджено відповідним дозволом (ліцензією).
Суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог статті 90 КАС дали правильну оцінку вище переліченим доказам та зробили обґрунтований висновок, що відповідач не довів недостовірність даних податкового обліку позивача за наслідками господарських операцій із ТОВ ''Альтіс'', ТОВ ''Галбудмереж'', ТОВ ''Компанія ''БК'', ТОВ ''Сервісколомонтаж'', ПП ''Будвест'', ТОВ ''Територія клімату''.
Доводи відповідача про завищення Товариством витрат на ремонт та поліпшення основних засобів на 206' 379,00грн за ІІІ квартал 2012 року за наслідками операцій із ТОВ ''Альтіс'', ТОВ ''Галбудмереж'' через недоліки первинних документів та відповідно неможливість встановити їх зв`язок із господарською діяльністю Товариства також обґрунтовано визнані судами попередніх інстанцій безпідставними з огляду на перелічені вище докази, які, згідно з оцінкою судів, у сукупності підтверджують придбання позивачем послуг з виконання ремонтно-будівельних робіт будівлі виробничого цеху. Крім того, як встановили суди, акти виконаних робіт, на дефектність форми яких посилається відповідач, містять необхідну інформацію щодо змісту та обсягу господарської операції (виду операції, обґрунтування її підстави, вартісні показники); одиницю виміру; зазначення посади та особистий підпис відповідальних осіб.
Суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок і щодо доводів відповідача про відсутність в деяких актах форми КБ 2 та форми КБ 3 дати, оскільки наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту та витрат, якщо інші документи в сукупності  підтверджують фактичний рух активів (зміни у капіталі чи зобов`язаннях платника податків). Недоліки в первинних документах підлягають оцінці з врахуванням всіх обставин у справі в залежності від того, чи є можливість на підставі наявних документів зробити стверджуваний висновок щодо витрат платника податків при здійсненні господарської діяльності.
Такий висновок відповідає висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений зокрема у постановах від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 12.06.2018 у справі №825/3419/14, від 30.03.2018 у справі №821/2106/13-а, від 26.02.2019 у справі №820/19541/14, від 05.02.2019 по справі №816/652/15-а, від 12.06.2018 по справі №826/11879/13-а, від 12.06.2018 по справі №825/3419/14.
Відсутність ліцензії чи іншого дозвільного документа може свідчити про порушення правил здійснення господарської діяльності і бути підставою для притягнення до встановленої законом відповідальності за таке порушення, однак, не є безумовним свідченням порушення правил податкового обліку. До того ж, з урахуванням інформації листа філії ДП "Укрдержбудекспертиза" у Львівській області від 25.02.2013 №36 та виду придбаних позивачем робіт (ремонтно-відновлювальні роботи будівлі), суди встановили, що такі роботи не підлягали експертизі, відтак реєстрація декларації про початок їх виконання не є обов`язковою.
У судовому процесі також не підтвердилися доводи відповідача про відсутність у позивача актів на списання ТМЦ. Суди дослідили надані позивачем акти списання товаро-матеріальних цінностей від 30.09.2011 №60, від 21.11.2011 №№79,78. Водночас відповідач не надав жодних доказів того, що ці документи запитувались у позивача під час перевірки, але не були надані. 
Правильному застосуванню правових норм відповідає і висновок судів першої та апеляційної інстанцій про не доведеність ГУ ДФС завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2011 року на 897' 671,00 грн. 
У судовому процесі встановлено, що цей висновок контролюючого органу в акті перевірки вмотивовано тим, що позивач в податковій декларації з податку на прибуток за ІІІ квартал 2011 року безпідставно включив до від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 06.6 декларації) від`ємне значення об`єкта оподаткування минулих періодів (ІІ кварталу 2011 року), оскільки за результатами попередньої перевірки (акт від 03.10.2011 №3440/23-209/34768216) з податкового обліку Товариства виключено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІ квартал 2011 року в розмірі 897' 671,00 грн. При цьому в акті поточної перевірки зафіксовано, що Товариство оскаржило прийняті за результатами попередньої перевірки акти індивідуальної дії до суду.
Відповідно до пункту 150.1 статті 150 ПК якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.
Пунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК встановлено, що пункт 150.1 статті 150 Кодексу застосовується у 2011 році з урахуванням того, що якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.
Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від`ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Застосувавши норми пункту 150.1 статті 150, пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК та частини 4 статті 78 КАС, з посиланням на встановлені в судових рішеннях, ухвалених в адміністративній справі у справі №2а-12121/11/1370 за позовом ТОВ ''Меркор Україна'' до ДПІ у Галицькому районі м. Львова про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, обставини щодо включення Товариством до валових витрат другого календарного кварталу 2011 року від`ємного значення, що виникло за підсумками І кварталу 2011 року, в тому числі, й тих, що виникли до 01.01.2011, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що контролюючий орган неправомірно зменшив в податковому обліку Товариства від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2011 року на 897' 671,00 грн. 
Надаючи оцінку акта перевірки в частині, що стосується висновку, що вартість реалізованих Товариством послуг з монтажу дверей нижча їх собівартості і що це призвело до завищення витрат на 823' 893,00 грн, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано взяли до уваги, що такий висновок не підтверджений посиланням на конкретні господарські операції та облікові документи, а зроблений лише з посиланням на бухгалтерські рахунки 36, 703, 791, 903, (а.с. 77 т. 1).
Пунктом 5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 №984 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772) (наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
Згідно з вимогами частини другої статті 77 КАС суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності. 
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення.
У судовому процесі відповідач не надав достатніх доказів на обґрунтування висновків про порушення позивачем норм податкового законодавства, натомість Товариство підтвердило належними та допустимими доказами свої заперечення проти висновків контролюючого органу в акті перевірки.
Ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам частин першої - третьої статті 242 КАС щодо законності і обґрунтованості судового рішення.
Доводи відповідача в касаційній скарзі обґрунтовані посиланням на обставини, викладені в акті перевірки. Ці обставини були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій з дослідженням в судовому процесі доказів. Водночас, згідно з частиною другою статті 341 КАС вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів знаходяться поза межами касаційного перегляду справи.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 350 КАС (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, яка набрала чинності 08.02.2020 та підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 52, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак