ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1018/21 Справа № 202/7355/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
                за участю секретаря – Мазур Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр № 1242 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та скасування права власності
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: територіальний сервісний центр № 1242 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та скасування права власності. В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що 17.10.2018 року між ним та ОСОБА_2 у територіальному сервісному центрі № 1242 був укладений договір купівлі-продажу № 1242/2018/1149260 транспортного засобу марки Nissan модель Pathfinder, номерний знак НОМЕР_1 . Наголошував, що ОСОБА_2 не сплатив йому грошові кошти у розмірі 490 794, 20 грн. за договором купівлі – продажу транспортного засобу. Посилався на граничні суми розрахунків готівкою для фізичних осіб та зазначав, що перерахування грошових коштів на суму, що перевищує 50 000 гривень, проводяться через банки або небанківські установи шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку (а.с.3-9).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр № 1242 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та скасування права власності - відмовлено (а.с. 113-117).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на те, що рішення суду 1 інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 121-130).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 17.10.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у територіальному сервісному центрі № 1242 був укладений договір купівлі-продажу № 1242/2018/1149260 транспортного засобу марки Nissan модель Pathfinder, номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до розділу 1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки Nissan модель Pathfinder номер кузова НОМЕР_2 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований за продавцем 18.01.2018 року підрозділом ТСЦ8041.
Відповідно до розділу 2 договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.
Відповідно до розділу 3 п. 3.1 договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає чотириста дев`яносто тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні 20 копійок.
Відповідно до розділу 4 договору кожна сторона зобов`язується виконувати реально та належно обов`язки покладені на неї цим договором та сприяти іншій стороні у виконанні обов`язків за цим договором.
Відповідно до розділу 5 договору покупець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим договором сплатити продавцеві ціну транспортного засобу зазначену у п. 3.1. договору.

Також судом 1 інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_4 яка повідомила, що дійсно зустрічалась з відповідачем ОСОБА_2 , але не проживала з ним однією сім`єю. Стверджувала, що її син – ОСОБА_1  не отримав грошових коштів при укладенні договору купівлі-продажу та в подальшому. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та необґрунтованими. 
       
Із вказаними висновками суду, 1 інстанції погоджується й колегія суддів.
Так, згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Право власності відповідно до статті 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов`язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання.
Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388), які визначають особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, транспортний засіб марки Nissan модель Pathfinder, номерний знак НОМЕР_1 , перереєстровано з громадянина ОСОБА_1 на гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2018 року, згідно листа територіального сервісного центру № 1242 від 25.09.2019 року 
Транспортний засіб марки Nissan модель Pathfinder, номерний знак НОМЕР_1 , перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 .

Аналізуючи зазначені норми права, обставини, що мають значення для справи, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що сторонами додержано порядок оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, а відповідач відповідно до вимог Порядку № 1388 поставив автомобіль на облік та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому відсутні підстави для його розірвання та скасування права власності 

Також суд 1 інстанції правомірно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , оскільки такі на підставі ч. 2 ст. 78 ЦПК України не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, наявність правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним та порушення його прав цим договором, а відповідач – ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, але позивачем в судовому засіданні не доведено підстави позову.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 не виконав умови за договором купівлі - продажу транспортного засобу №1242/2018/1149260 від 17.10.2018 року позивачем ні суду 1 інстанції ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що підстави для задоволення позовних вимог, відсутні. 

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону. 

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення порядку розрахунку готівкою для фізичних осіб, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розділ 3 договору не містить порядок проведення розрахунку. Окрім цього, враховуючи положення розділу 2 договору яким визначено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна, а як встановлено судом та не заперечується сторонами транспортний засіб марки Nissan модель Pathfinder, номерний знак НОМЕР_1 , знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_2 .

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року у - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: