КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/3891/19                                                          
 провадження № 22-ц/824/1257/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
12 січня 2021 року                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження справу за  позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою  представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва  від  10 серпня 2020 року в складі судді  Макаренко І. О.,
встановив:
 
28.12.2018 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ  «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2010 у розмірі 27 470,17 грн  та судові витрати   у розмірі  1 921 грн.
Посилалося на  ті підстави, що  ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 27.07.2010, згідно якої отримала кредит у розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою  згоду на те, що   підписана заява разом  з «Умовами та Правилами надання  банківських  послуг» (далі - Умови та Правила) та  «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору,  на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй в письмовій формі.
Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що повністю узгоджується з частиною 2 статті  642 ЦК України. 
Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному а Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank/ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.
Відповідно до частини 1, 2 статті 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів при якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штрафу розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн за кредитними картками, відкритими у валюті USD) +5% від суми позову.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням  внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 19.12.2018 має заборгованість 27 470,17 грн, яка складається з наступного: 
- 4 499, 48 грн - тіло кредиту;
- 12 163,00 грн - відсотки за користування кредитом;
- 9 023,40 грн - пеня;
- а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина),  1 284,29 грн (процентна складова).     
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва  від  10 серпня 2020 року вказаний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 4 499, 48 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні  позову  та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
Свої доводи мотивує тим, що з матеріалів справи убачається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в угоді.
Зазначає, що з моменту підписання фізичною особою анкети - заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором  договору (умов кредитування).
З наданої суду копії анкети-заяви чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація,  необхідна для отримання кредитної картки. Вказана інформація відповідачем заповнена особисто.
Крім того, до суду першої інстанції надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка особисто підписана відповідачем, в якій зазначено: 1) базова відсоткова ставка за користування кредитом; 2) розмір щомісячних платежів; 3) строк внесення щомісячних платежів; 4) порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; 5) розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором; 6) розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, тощо. Тобто, сторонами при укладенні  кредитного  договору  були досягнуті усі істотні  умови договору. Суд першої  інстанції  на даний доказ  уваги не  звернув. 
Встановивши, що  банк  надав відповідачу  кредит,  а відповідач його не  повернула,  суд першої  інстанції не  мав жодних підстав  відмовляти  у стягненні  відсотків по кредиту, враховуючи, що при укладенні  договору  відсоткова ставка  була визначена,  про  що  зазначено в довідці про умови кредитування. 
З урахуванням наявності в матеріалах справи довідки про умови кредитування, підписаної  позичальником, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 не можуть бути застосовані.
Висновок  суду  першої інстанції  суперечить висновкам, викладеним в  постанові Верховного  Суду від  04 грудня  2019  (справа  №750/6058/17-ц) при розглядів  справи  за аналогічними правовідносинами. 
Відзиву на апеляційну скаргу суду надано не було.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні  позову  суд першої інстанції виходив з того, що  заява, підписана  відповідачем,  не  містить умов  договору  про  встановлення  відповідальності  у вигляді  неустойки та визначених  відсотків як плати за отримані  кошти. Надані  позивачем  Умови і правила  не  можуть  розцінюватися як стандартна (типова)  форма, що встановлена   до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не  підтверджують   вказаних обставин.
Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої  інстанції. 
 Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Банк,  пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами, заборгованість за пенею, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри  і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження  № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем довідка про умови кредитування  з  використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 10).
Судом установлено, що у довідці про  умови кредитування,  сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць (36% на рік)  на суму залишку заборгованості (а. с. 10).
Проте у наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, а саме 36 %, 30 %, 34,80 %, 42 %  (а. с. 4-8).
Враховуючи те,   що сторонами було погоджено процентну ставку в розмірі  36%, а у розрахунку банку проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, то заборгованість за процентами відповідно до положень закону та підписаної відповідачем заяви підлягає стягненню за період з  27.07.2010 по 31.05.2015 в сумі 165,48 грн,  а за період з 01.06.2015  по  19.12.2018  в сумі 1 667,43  грн, всього 1 832,91 грн, виходячи з наданого  позивачем  розрахунку  відсотків за ставкою 3,5 %  на  місяць  (а.с.  5, 8).
 Відповідно до довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору, він сплачує пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Крім того, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов`язання за договором понад 30 днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.
Згідно з положенням статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачки  штрафу  підлягають  частковому задоволенню, в сумі  816,62 грн  (  500  грн  + 316,62 грн ( 5%  від суми боргу), а в задоволенні вимог про стягнення пені  в сумі 9 023,40 грн  слід відмовити.
Таким чином, у порушення статей 89, 263-265 ЦПК України суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У  зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ( 26,02%), з  ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового  збору  в сумі 1 249,61  грн ( 499,84 грн  + 749,77 грн).
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 2,3 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись ст.  367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України суд 
 
постановив: 
 
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва  від  10 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати.
Ухвалити в цій частині  нове рішення  про  часткове  задоволення позову. 
Стягнути  з   ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість  по  процентам за користування  кредитом  в сумі 1 832,91 грн,  штраф за прострочення виконання зобов`язання - 816,62 грн.  В решті позову у вказаній частині  відмовити.   
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва  від  10 серпня 2020 року в частині  розподілу  судових витрат  змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору  в сумі 1 249,61  грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не  підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                         Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                              Т.  А. Семенюк  
 
                                                                                         І.  М. Рейнарт