ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 січня 2021 року

м. Харків

справа № 643/17144/19
провадження № 22-ц/818/186/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря – Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач :  ОСОБА_1 

відповідач:  ОСОБА_2 

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Галина Іванівна, Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Галина Іванівна, Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року, постановлене в складі судді Сугачової О.О., в залі суду в місті Харкові, 

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 23.03.2011 між ОСОБА_1  та ОСОБА_2  укладено договір позики грошових коштів у розмірі 78841 грн. 20 коп., із зобов`язанням повернути борг не пізніше 23.11.2011 року. На забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики між ОСОБА_1  та ОСОБА_2  укладений іпотечний договір за реєстровим № 979 від 23.03.2011 року, згідно якого в іпотеку передана квартира під АДРЕСА_1 . Вказана квартира є однокімнатною та належить на праві приватної власності  ОСОБА_1 . В подальшому, 22.09.2011, 27.02.2012, 28.05.2012 сторонами укладались договори про внесення змін і доповнень до договору позики та договору іпотеки, які посвідчені нотаріально. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25.09.2013 визнано недійсним іпотечний договір, укладений 23.03.2011 між ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 979, а в задоволенні позову  ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. У квітні 2019 року ОСОБА_1  стало відомо, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріною В.Р. 11.03.2019 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вказана постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 2193, який виданий 19.11.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. про стягнення з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  заборгованості у розмірі 745543,80 грн., про який також позивачу раніше не було відомо.  ОСОБА_1  не погоджується із сумою заборгованості, та не вбачає правових підстав нарахування саме цієї суми. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом без наявності усіх передбачених законом документів, а також зазначена заборгованість не є безспірною, бо між сторонами вже виникли спірні відносини, що підтверджується наявністю позовів однієї сторони до іншої, а також судових рішень, у зв`язку з чим просить визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи. 

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 листопада 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною, реєстровий № 2193. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768, 40 грн. В іншій частині вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що виконавчий напис був здійснений 19 листопада 2014 року, тобто пізніше більш ніж на рік від часу ухвалення рішень Московського районного та апеляційного судів, на які суд посилається в своєму рішенні. Окрім того, підставою скасування рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2013 року послугував встановлений факт приховування ОСОБА_3 проживання малолітньої дитини в квартирі перед оформленням договору іпотеки на цю квартиру. Спору щодо обставин укладення договору позики, факту невиконання його умов та розміру заборгованості та процентів за його невиконання між сторонами не було, що прямо зазначено в рішенні АСХО. Зазначає, що суд вважав доведеними ті обставини, що позивач не був ознайомленим із зазначеним виконавчим написом та не знав про виконавче провадження. Проте це не відповідає дійсності. Вказує, що з матеріалів виконавчого провадження № 45602701 вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 25.11.2014 року та була направлена позивачеві. Виконавчий напис був здійснений 19.11.2014 року. Заява на примусове виконання рішення була подана 24.11.2014 року і в той же день була винесена постанова про відкриття провадження № 45602701 про що було повідомлено боржника. 10.12.2014 року державний виконавець Барсегян А.О. здійснив вихід з метою перевірки майнового стану боржника - ОСОБА_4 . Згідно акту, ОСОБА_3 відчинила двері, про наявність виконавчого провадження була повідомлена, проте до квартири не впустила. Звертає увагу суду на те, що в позові ОСОБА_5 відсутні будь-які докази стосовно її необізнаності щодо наявного виконавчого провадження № 45602701 та заяви про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності. Відповідач вважає, що позивач пропустила строки позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом, ці строки поновити не просила, а тому просить суд застосувати наслідки, передбачені ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які свідчать про спір щодо розміру заборгованості між сторонами. На адресу позивача не надходило вимоги про погашення заборгованості.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду.

Судом встановлено, що 23.03.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів у розмірі 78841 грн 20 коп., із зобов`язанням повернути борг не пізніше 23.11.2011 (а.с.7).

В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір за реєстровим № 979 від 23.03.2011, згідно якого в іпотеку передана однокімнатна квартира під АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

У подальшому, 22.09.2011, 27.02.2012, 28.05.2012 сторонами укладались договори про внесення змін і доповнень до договору позики та договору іпотеки, які посвідчені нотаріально. 

25.09.2013 рішенням Апеляційного суду Харківської області визнано недійсним іпотечний договір, укладений 23.03.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 979, а в задоволенні позову ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (а.с.11-14).

19.11.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2193 (а.с.10).

Згідно вказаного виконавчого напису, нотаріус пропонує стягнути з позичальника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 160 332,00 грн, а також штраф (пеню) в розмірі 585 211,80 грн, а всього на загальну суму 745 543,80 грн (а.с.10). 

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріною В.Р. від 11.03.2019 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого напису (а.с.8).

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати  та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України   «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.  

Судом першої інстанції зазначено, що на адресу позивача жодної вимоги не надходило, що позбавило боржника можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ОСОБА_2 , або ж виконати їх.

Між тим, колегія суддів вважає, що вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи, клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса, документів, на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис – не вирішив. 

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.09.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахової Галини Іванівни копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис від 19.11.2014 року, яким з ОСОБА_1 стягнуто борг на користь ОСОБА_2 борг.

З матеріалів нотаріальної справи, які надійшли на виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 23.09.2020 року вбачається, що нотаріусом Малаховою Г.І. на адресу ОСОБА_1 направлялось повідомлення про звернення ОСОБА_2 із заявою про вчинення виконавчого напису з проханням вчинити виконавчий напис про стягнення заборгованості за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 23 березня 2011 року за реєстровим № 977, договором про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 22 вересня 2011 року за реєстровим № 2943, договором про внесення змін та доповнень № 2, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 27 лютого 2012 року за реєстровим № 652, договором про внесення змін та доповнень № 3 до договору позики, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 28 травня 2012 року за реєстровим № 1458 у сумі 160332 грн., що є еквівалентним 12400 доларів США та штрафу (пені) 585 211, 80 грн. (а.с. 164).

ОСОБА_1 запропоновано надати нотаріусу документи, що підтверджують сплату заборгованості та надано 30 днів для оспорення права ОСОБА_2 за даним договором позики.

Зазначене повідомлення було направлено на адресу ОСОБА_1 , за якою вона зареєстрована та проживає по цей час та яка зазначена у договорі позики.

Отже повідомлення вважається надісланим у відповідності до вимог п.п 2.3 п. 2 глави 16 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Виконавчий напис вчинено після спливу 30-денного строку, встановленого нотаріусом.

Матеріалами справи підтверджено, що у листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 23 березня 2011 року за реєстровим № 977, договором про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 22 вересня 2011 року за реєстровим № 2943, договором про внесення змін та доповнень № 2, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 27 лютого 2012 року за реєстровим № 652, договором про внесення змін та доповнень № 3 до договору позики, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 28 травня 2012 року за реєстровим № 1458.

Отже висновки суду про те, що ОСОБА_1 не була проінформована про наявність заборгованості та була позбавлена можливості оспорити вимоги ОСОБА_2 або виконати їх – спростовані матеріалами справи.

Крім того, визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції не вважав вимоги ОСОБА_2 безспірними, посилаючись на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2013 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 25.09.2013 року, такі висновки є необгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що зазначені судові рішення не підтверджують наявність спору щодо заборгованості за договором позики, яка еквівалентна 12400 доларів США, оскільки у справі № 2027/17864/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Московського району м. Харкова про визнання іпотечного договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, розмір заборгованості не оспорювався, у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення було відмовлено у зв`язку із визнання недійсним договору іпотеки. 

Зі змісту договору поруки від 23 березня 2011 року за реєстровим № 977, договором про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 22 вересня 2011 року за реєстровим № 2943, договором про внесення змін та доповнень № 2, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 27 лютого 2012 року за реєстровим № 652, договором про внесення змін та доповнень № 3 до договору позики, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 28 травня 2012 року за реєстровим № 1458 вбачається, що остаточний строк виконання зобов`язання у повному обсязі визначений сторонами до 28 листопада 2012 року.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Зі змісту заяви ОСОБА_2 про вчинення виконавчого напису та з виконавчого напису вбачається, що пеня нарахована на підставі п. 7 договору позики.

У заяві ОСОБА_2 про вчинення виконавчого напису вимога про стягнення пені вказана без зазначенні періоду її нарахування, в той час як відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №  4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється.

Строк позовної давності щодо пені, нарахованої в межах строку дії договору, тобто станом на 28.11.2012 року - сплив.

Отже вимоги про стягнення пені не є безспірними, тому виконавчий напис в цій частині не відповідає вимогам закону. 

Зі змісту ст. 432 ЦПК України виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню не лише повністю, а й частково.

За вказаних обставин, виконавчий документ в частині стягнення пені має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Водночас, виконавчий напис в частині стягнення заборгованості у сумі 160332 грн., що є еквівалентним 12400 доларів США відповідає вимогам закону та підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню колегією суддів не встановлено.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 цього кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_3 про вчинення виконавчого напису була обізнана, оскільки 10.12.2014 року державний виконавець Барсегян А.О., в порядку виконання оспорюваного виконавчого напису, здійснив вихід з метою перевірки майнового стану ОСОБА_3 , яка згідно акту, відчинила двері, проте до квартири не впустила.

Відповідно до ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 про застосування позовної давності не заявляла.

Представником ОСОБА_2 до суду першої інстанції був наданий відзив на позов, між тим із змісту відзиву не вбачається, що відповідач просила про застосування строків позовної давності, у відзиві вказано лише про те, що позивач фактично оспорює умови договору позики, в той час, як строк оспорення такого договору сплинув. 

Про рух справи ОСОБА_2 була обізнана, що підтверджується розпискою про вручення копії ухвали про відкриття провадження суду першої інстанції, представником був наданий відзив на позовну заяву із змісту якого не вбачається, що відповідачем заявлялось про сплив позовної давності за вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, позовні вимоги ОСОБА_1 частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виконавчий напис, вчинений 19 листопада 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною, реєстровий № 2193 визнати таким, що частково не підлягає виконанню, а саме в частині стягнення штрафу (пені) в розмірі 585 211, 80 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        С.С. Кругова

                                                                               О.Ю. Тичкова