01.03.21
22-ц/812/462/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/6880/20 
Провадження № 22-ц/812/462/21
Постанова
Іменем України 
01 березня 2021 року                                      м. Миколаїв              справа № 487/6880/20
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В., 
без участі учасників справи повідомлених про день, час і місце судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Нікітіна Д.Г. у приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві о 14 год. 25 хв., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Диканського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Михайліченка Володимира Олексійовича,
встановив:
13 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Диканського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) (далі- Диканський ВДВС) Михайліченка В.О., яку обґрунтовував наступним.
У Диканському ВДВС на виконанні перебуває виконавче провадження №42638010 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4395, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 08 червня 2012 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30%прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 16 лютого 2009 року і до повноліття дитини. 
Постановою державного виконавця від 07 травня 2020 року у зазначеному виконавчому провадженні було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та належать боржнику.
Заявник вказував, що він є учасником бойових дій, отримує законодавчо встановлену пільгу на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі через рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк» у відповідності з Порядком надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373. На зазначений рахунок згідно постанови державного виконавця був накладений арешт. Скаржник вважає, що на зазначені грошові кошти «монетизованої» пільги не може бути накладений арешт, оскільки ці кошти не належать боржнику, а є коштами державного бюджету та мають спеціальне призначення і можуть бути використані лише для оплати житлово-комунальних послуг. У зв`язку з вищезазначеним, ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з проханням зняти арешт.
Листом від 13 серпня 2020 року за №5520 його було повідомлено, що вирішення зазначеного питання можливо лише в судовому порядку. 
Крім того, зазначав, що відповідно до постанови державного виконавця від 07 травня 2020 року також було накладено арешт на його поточний рахунок, відкритий у відділенні АТ «Ощадбанк» з виплати кредиту. Внаслідок арешту кошти, які знаходяться на цьому рахунку не перераховуються на погашення кредиту, що спричиняє постійне зростання заборгованості та накладення штрафних санкцій. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з грошових коштів, накладених постановою від 07 травня 2020 року в частині арешту коштів пільги на оплату житлово-комунальних послуг та належного боржнику поточного рахунку щодо сплати кредиту та зобов`язати державного виконавця зняти арешт в цій частині.
Заперечуючи проти доводів скарги, державний виконавець зазначав, що накладення арешту на грошові кошти боржника здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, а томі відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції керувався тим, що державний виконавець діяв в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а боржником не доведено, що рахунки, на які накладено арешт мають спеціальний режим використання та на них не може бути накладений арешт.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі, посилаючись на те, що районним судом неправильно застосовані норми матеріального права та неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, обґрунтовуючи апеляційну скаргу аналогічними доводами з доводами викладеними у поданій скарги на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги. 
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.
ОСОБА_1 та начальника відділу Диканського ВДВС просили розглядати справу без їхньої участі.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. 
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. 
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Частиною 4 статті 56 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», передбачено, що копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Як встановлено судом, на виконанні у Диканському ВДВС перебуває виконавче №42638010 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4395 від 08 червня 2012 року виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 16 лютого 2009 року і до повноліття дитини.
Постановою державного виконавця від 07 травня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 19 638 грн. 66 коп.
Згідно виписок з карткових рахунків, які належать ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ….9409 АТ «Ощадбанк» 19 травня 2020 року на підставі постанови державного виконавця встановлено арешт на зазначені рахунки.
На звернення ОСОБА_1 до Диканського ВДВС із заявою про зняття арешту з рахунків, оскільки банківський рахунок є соціальним та відкритим для соціальних виплат, було відмовлено у знятті арешту у зв`язку з відсутністю підстав.
Оскаржуючи дії державного виконавця, заявник посилався на те, що на банківський рахунок № UA 5933….9409 йому перераховується монетизація пільг на сплату комунальних послуг, а за поточним рахунком № НОМЕР_1 він сплачує кредит, а тому накладений арешт є неправомірним. З інших підстав дії державного виконавця не оскаржувалися.
Однак із наданої виписки по картковим рахункам вбачається, що з рахунку № НОМЕР_2 ….9409 здійснювалися операції до 07 травня 2020 року з видачі готівки, а на рахунок № НОМЕР_1 після 07 травня 2020 року здійснювалось зарахування готівкових коштів.
Таким чином, доказів того, що зазначені рахунки відносяться до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти яких заборонено, матеріали справи не містять.
         Також АТ «Ощадбанк», на яке покладений обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунках  № НОМЕР_1  та № UA 5933….9409виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав ці рахунки та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Накладаючи в рамках виконавчого провадження арешт на грошові кошти боржника, державний виконавець в постанові від 07 травня 2020 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що знаходяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржникові ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 19638 грн. 66 коп. Тобто такі дії державного виконавця відповідають положенням статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою керувався державний виконавець та якою передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. 
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Таким чином, виносячи постанову про накладення арешту, державний виконавець Диканського ВДВС діяв в межах повноважень, передбачених Законом.
Крім того, оскаржувана постанова не містить вказівки про накладення арешту на конкретний рахунок боржника і зокрема на рахунки боржника № НОМЕР_1 та № UA 5933….9409.
Банк приймаючи постанову до виконання, не визначив статус коштів та рахунків на яких вони знаходяться як рахунки із спеціальним режимом використання і не повідомляв виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не повернув його постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи зазначені норми закону та обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Між тим, колегія суддів звертає увагу, що посилання судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення на положення статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим, оскільки зазначені положення регламентують особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця. Доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем матеріали справи не містять. Проте, зазначене посилання не впливає на правильність остаточних висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задовольнити, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Головуючий                                                         Н.В. Самчишина 
Судді:                                                                П.П. Лисенко
Т.В. Серебрякова
Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.