ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/6242/20                                                                                         Суддя першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 лютого 2021 року                                                                                     м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді          - Горяйнова А.М.,
суддів          - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,
за участю секретаря          - Король Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. (далі - приватний виконавець) про відкриття виконавчого провадження від 23 листопада 2020 року № 63698363, про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим провадженням від 23 листопада 2020 року № 63698363, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23 листопада 2020 року № 63698363.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що у виконавчому написі нотаріуса та у заяві про відкриття виконавчого провадження були зазначені адреса місця реєстрації боржника - ОСОБА_1 та адреса місця її фактичного проживання. Відповідач наголошує на тому, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, тому відкриття виконавчого провадження саме за місцем фактичного проживання боржника повністю узгоджується з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Також скаржник послався на практику вирішення аналогічних спорів Верховним Судом. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що виконавчий напис приватного нотаріуса, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 63698363, на цей час оскаржується в судовому порядку. Також позивач надала копію листа Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 05 січня 2021 року № П-1150/6.4/11.2/2020, згідно з яким нотаріальну діяльність ОСОБА_2 по Житомирському міському нотаріальному округу було зупинено у зв`язку з надходженням численних скарг від фізичних осіб щодо неправомірних дій під час посвідчення виконавчих написів, зокрема шляхом спотворення інформації про місце проживання боржника.   
Відзив на апеляційну скаргу приватного виконавця від третьої особи до суду не надходив. 
Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, проте явку своїх представників у судове засідання не забезпечили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників позивача, відповідача і третьої особи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу приватного виконавця залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України, та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України. 
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 003-24044-200312 від 20 березня 2012 року про відкриття поточного рахунка з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. 
Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинив виконавчий напис від 08 вересня 2020 року № 29690 щодо стягнення з ОСОБА_1 , як боржника за кредитним договором № 003-24044-200312 від 20 березня 2012 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» як особи, що внаслідок укладення договорів про відступлення прав вимоги, набула статусу стягувача, заборгованості на загальну суму 17805 грн 31 коп. 
Стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» 20 листопада 2020 року пред`явив зазначений виконавчий напис до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Малковій М.В.
Постановою приватного виконавця від 23 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63698363 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 08 вересня 2020 року № 29690. 
Також постановою приватного виконавця від 23 листопада 2020 року було визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 669 грн 00 коп. та стягнуто з боржника основну винагороду - 1830 грн 53 коп. 
Не погоджуючись із вказаними постановами приватного виконавця, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно з паспортом серії НОМЕР_1 , що виданий Ніжинським МВ УМВС України в Чернігівській області 29 квітня 2000 року, кредитним договором від 20 березня 2012 року № 003-24044-200312 та виконавчим написом приватного нотаріуса від 08 вересня 2020 року № 29690 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач під час відкриття виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі.
Враховуючи, що виконавчим округом приватного виконавця Малкової М.В. є м. Київ, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що виконавче провадження № 63698363 було відкрите не за місцем виконання.
Колегія суддів в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Спірні правовідносини регулюються законами України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція). 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса належить до переліку виконавчих документів, примусове виконання яких може здійснювати приватний виконавець. 
Згідно з ч. 2 ст. 24 вказаного Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Положеннями ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 23 зазначеного Закону відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність зазначаються у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. 
Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчий округ приватного виконавця Малкової М.В. поширюється на м. Київ. 
Отже, виконавчий напис нотаріуса від 08 вересня 2020 року № 29690 міг бути пред`явлений до виконання приватному виконавцю Малковій М.В. у разі, якщо боржник - ОСОБА_1 проживає (перебуває) або його майно знаходиться на території м. Києва. 
У виконавчому написі нотаріуса від 08 вересня 2020 року № 29690 зазначено, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , а місцем проживання - АДРЕСА_3 . 
Стягувач, звертаючись до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження, зазначив такі ж відомості про місце реєстрації та місцем фактичного проживання ОСОБА_1 . 
Висновок суду першої інстанції про необхідність використання для цілей визначення місця виконання рішення та відкриття виконавчого провадження лише інформації про адресу місця реєстрації позивача ґрунтується на тому, що факт її проживання за адресою: АДРЕСА_3 не підтверджується належними доказами.
Надаючи правову оцінку такому висновку, колегія суддів враховує, що згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Надання доказів, якими підтверджуються такі відомості, положеннями ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено. 
Відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_4 були зазначені також у виконавчому написі нотаріуса від 08 вересня 2020 року № 29690.
Загальні вимоги до виконавчого напису нотаріуса як виконавчого документа визначені у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Відповідно до п. 4 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) виконавчий напис, серед іншого, має містити найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб).
Отже, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує можливість прийняття виконавчого документа до виконання приватним виконавцем із місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням її майна.
Положення п. 3 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону та п. 4 глави 16 розділу II Порядку також передбачають зазначення у виконавчому написі саме місця проживання або перебування боржника - фізичної особи. 
Натомість посилання на те, що місце виконання виконавчого напису нотаріуса обумовлюється місцем реєстрації боржника - фізичної особи, у вказаних нормативно-правових актах відсутні. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
З огляду на викладене колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 08 вересня 2020 року № 29690 може здійснюватися лише за місцем її реєстрації.
Такий висновок узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 460/3537/20, посилання на яку міститься в апеляційній скарзі відповідача. 
Верховний Суд зазначає, що законодавець, визначаючи місце виконання рішення, вживає поняття «місце проживання» та «місце перебування», під якими розуміються відповідно адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
За висновком Верховного Суду, визначальне значення для визначення місця виконання рішення має саме місце проживання / перебування боржника - фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.
Також Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої правильне вирішення спору залежить від того, чи знаходиться адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, що вказана у виконавчому документі, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо адреса місця проживання/перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання приватним виконавцем інших вимог Закону України «Про виконавче провадження», є правомірним.
Якщо ж адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться поза межами виконавчого округу приватного виконавця, приватний виконавець зобов`язаний повернути такий виконавчий документ.
Також Верховний Суд наголосив на тому, що на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника. Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог глави 16 розділу II Порядку несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис. Перевірка ж майнового стану боржника, розшук боржника та/ або його майна здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні. 
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Додатково колегія суддів зазначає, що за правила абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Зазначені норми права у своїй сукупності додатково вказують на те, що при визначенні місця проживання чи перебування боржника приватний виконавець першочергово керується відомостями, які зазначені у виконавчому документі. У разі повідомлення стороною про зміну власного місця проживання чи перебування, приватний виконавець при вчиненні подальших виконавчих дій використовує нові відомості. 
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що приватний виконавець, перевіряючи наявність підстав для прийняття до виконання виконавчого напису приватного нотаріуса від 08 вересня 2020 року № 29690, правомірно керувався відомостями про місце проживання боржника - ОСОБА_1 , що зазначені у виконавчому документі. 
Разом з тим, завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 6 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Визначальним для вирішення цього спору є те, що боржнику - фізичній особі положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» гарантовано здійснення виконавчого провадження саме за його місцем проживання або перебування.
Звертаючись до суду із адміністративним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона ніколи не проживала та не перебувала за адресою: АДРЕСА_3 . 
Позивач зазначає, що вона зареєстрована і постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження своїх доводів позивач надала копію паспорта серії НОМЕР_1 , що виданий Ніжинським МВ УМВС України в Чернігівській області 29 квітня 2000 року та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 . 
Дослідивши вказані документи, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи загального захворювання та з 29 жовтня 1976 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час розгляду і вирішення цієї справи колегія суддів виходить з того, що рішення приватного виконавця про прийняття виконавчого документа до виконання, яке ґрунтується на зазначеній у ньому інформації, буде правомірним і відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» лише у тому випадку, якщо внесені до виконавчого документа відомості про місце проживання боржника є достовірними. 
Разом з тим, позивач заперечує факт свого проживання або перебування за адресою: АДРЕСА_3 . У свою чергу суд першої інстанції правильно встановив, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували проживання або перебування ОСОБА_1 за такою адресою. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними і скасування постанов приватного виконавця Малкової М.В. про відкриття виконавчого провадження від 23 листопада 2020 року № 63698363, про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим провадженням від 23 листопада 2020 року № 63698363, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23 листопада 2020 року № 63698363.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу приватного виконавця залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року - без змін.
Згідно з ч. 4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 229, 242, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -   
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк         

                                                                                                    Є.В. Чаку