ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 390/1443/19
провадження № 22-ц/4809/396/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Кропивницький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2020 року у складі головуючого судді Рачкелюка Ю. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
15.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, , заінтересована особа - Кропивницький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій просив оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області.
Вимоги заяви ОСОБА_1  мотивував тим, що його брат ОСОБА_3 проживав в с. Володимирівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, 21.04.2002 останній пішов з дому і до цього часу не повернувся. 
Заявник звертався до Кропивницького відділу поліції із заявою про розшук брата, але на даний час місце перебування останнього не встановлено. 
Оголошення ОСОБА_3 померлим необхідне заявнику для оформлення спадщини за законом після смерті їхньої матері ОСОБА_4 .

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявленої вимоги,зазначив, що заявником не надано належних  доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 або наявності обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення його заяви про оглошення померлим ОСОБА_3 . 
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вважає, що суд неправильно застосував положення частини першої статті 46 ЦК України, оскільки зміст зазначеної норми матеріального права не пов`язує трирічний строк відсутності особи у місті постійного проживання та відсутності відомостей про неї із строком кримінального провадження за фактом її зникнення, чи з будь - якими діями заявника щодо пошуку особи, яку він просить оголосити померлою.
Протягом 357 днів розгляду справи № 390/1443/19 суд першої інстанції викликав заявника, свідків, неодноразово звертався до прикордонної служби, правоохоронних, податкових та інших органів і установ з метою отримання будь-якої інформації про ОСОБА_3 та отримано інформацію про відсутність відомостей щодо вказаної особи. Відповідно до показів свідків, зазначеної у листах-відповідях від компетентних органів інформації, інших документальних доказів, що містяться в матеріалах справи,  ОСОБА_3 безвісно відсутній за місцем свого проживання понад 18 років, доходи не отримує, кордон не перетинав, покарання не відбуває, на лікуванні не знаходиться.
Заявник вважає, що оскаржене рішення суду про відмову у визнанні його рідного брата ОСОБА_3 померлим, фактично позбавляє можливості дооформлення спадщини за законом.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 

Заінтересована особа подала заяви про розгляд спраи за їх відсутнорсті.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення  заявника  ОСОБА_1   та його представника адвоката Ципи С. І., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Заявник ОСОБА_1 та особа, яку він просить оголосити померлою, - ОСОБА_3 є рідними братами, їхні батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 10, 11 т.1).
Згідно копії довідки від 21.08.2018 №534/1, виданої виконкомом Катеринівської сільської ради, з 2002 року немає відомостей щодо місця перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до 2002 року постійно проживав та був зареєстрований за адресою: с. Володимирівка, Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.12 т.1).
Заявник ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького відділу поліції з надання допомоги у встановленні місця знаходження брата ОСОБА_3 (а.с. 16-17 т.1), оскаржував бездіяльність Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького відділу поліції до Генеральної прокуратури України (а.с.21 т.1).
Згідно наданої ГУ ДПС у Кіровоградській області інформації ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків на території Кіровоградської області не отримував (а.с. 48 т.1).
Відповідно до інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.11.2019 згідно бази даних „Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України", що функціонує відповідно до пункту 23 Положення, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 № 472, зареєстрованим у Мін`юсті України 05.07.2007 за № 765/14032, відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 20.11.2014 по теперішній час (07:00 20.11.2019) немає. За нормами пункту 29 зазначеного Положення інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років (а.с. 53, 143 т.1).
Згідно листа КНП ''Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради'' від 27.11.2019 ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у КНП ''Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради'' не перебував (а.с. 55 т.1).
Відповідно до інформації, наданої ГУНП в Кіровоградській області від 28.11.2019, 09.12.2019 та від 17.07.2020 на даний час ОСОБА_3 перебуває у розшуку. В ході проведення розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_3 нібито у 2002 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповіді від компетентних органів вказаної країни щодо ОСОБА_3 не надійшло (а.с. 57, 65, 139, 141 т.1).
За показаннями свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в суді першої інстанції встановлено, що їхній односільчанин ОСОБА_3 із 2002 року відсутній за місцем проживання, можливо виїхав на заробітки.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до частини першої статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Указана норма містить декілька окремих випадків, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). 
Як зазначив заявник визнання брата ОСОБА_3 померлим потрібно для оформлення спадщини.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.
Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.
При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України.
При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною.
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).
Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18).
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 констатує факт відсутності будь-якого зв`язку з братом ОСОБА_3 та відомостей про місце його знаходження, як одну з передумов для звернення до суду з відповідною заявою.
Належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні.
Суд першої інстанції, врахувавши відсутність доказів на підтвердження обставин, які б давали достатні підстави для задоволення вимог про визнання ОСОБА_3 померлим, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1 про оголошення померлою фізичної особи - ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Заявник крім іншого в апеляційній скарзі посилався на те, що в при ухваленні оскарженого судового рішення суд не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 09 вересня 2020 року у справі 467/1274/18 (провадження № 61-10753св20), де вказано, що ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням положень статті 46 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що існують достатні підстави для припущення смерті Особи, який з 2007 року відсутній за місцем свого проживання, не отримує з моменту зникнення доходів, зокрема пенсію по інвалідності, не має закордонного паспорта, не перебуває на обліку в органах соціального захисту населення, а також щодо Особи відсутня будь-яка інформація протягом останніх десяти років, що підтверджено, зокрема показами свідків.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що фактичні обставини у вказаній вище справі відмінні від зазначених ОСОБА_1 обставин в обгрунтування заяви про оголошення померлим ОСОБА_3 .
Зокрема в тій справі Верховний Суд зауважив, що наявність у Особи психічного захворювання суд першої інстанції оцінював у сукупності з іншими доказами у справі, вказавши, що ця обставина також підлягає врахуванню судом при вирішенні цієї справи, оскільки психічне захворювання здатне впливати на поведінку особи.
Тобто, відсутні підстави вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 09 вересня 2020 року у справі 467/1274/18 (провадження № 61-10753св20), оскільки у цьому випадку слід враховувати доведеність заявлених вимог належними доказами.
Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України, зокрема статті 46 ЦК України, у різних справах з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам заявника і наданим доказам, не порушено норми процесуального права, правомірно відмовлено у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_3 . 
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 19.03.2021.

Головуючий  С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко