КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

__________________________________
Справа №761/43232/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/3070/2021                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                                                
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Немировської О.В., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2020 року (суддя Мальцев Д.О.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
встановив:
 
у листопаді 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 0861624501/Т/972110 від 24 травня 2013 рокув розмірі 57 293грн, з яких: 25 000грн - заборгованість за основною сумою боргу, 18грн - заборгованість за відсотками, 27 625грн - заборгованість за комісією, 4 650грн - штрафи, пені, а також судові витрати.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 24 травня 2013 рокуміж ОСОБА_1 та ПАТ «АКТАБАНК» був укладений кредитний договір № 0861624501/Т/972110. 
23 березня 2018 рокуміж ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір відступлення права вимоги № 2, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Позивач стверджував, що повідомляв відповідача про заміну кредитора та про порядок погашення заборгованості, разом з тим відповідач з моменту отримання повідомлення не сплачував кошти в рахунок погашення заборгованості.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 0861624501/Т/972110 від 24 травня 2013 року в розмірі 57 293грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921грн.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення  про відмову в задоволенні даних позовних вимог.
Відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, так як статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, було передбачено, що банк не має права встановлювати плату за обслуговування кредиту і дана умова договору є нікчемною.

Також відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, однак в рішенні зазначив, що відповідач в судове засідання не з`явився, зазначені в позові обставини не спростував, не надав доказів того, що сума заборгованості є меншою або взагалі відсутня, натомість він ухвалу про відкриття провадження не отримував та не був обізнаний про розгляд справи. Крім того, суд порушив вимоги статті 275 ЦПК України щодо розгляду справи в розумні строки. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що зі змісту договору вбачається, що до нього не було внесено несправедливих умов, вказана в ньому інформація була доведена до позивача та погоджена, що підтверджується його підписом. Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а тому являється законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 24травня 2013 рокуміж ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0861624501/Т/972110 на споживчі потреби, на підставі якого останній отримав кредит розмірі 25 000грн зі сплатою 0,01% річних, який зобов`язався повернути щомісячними платежами, сплаченими 15 числа кожного місяця,  у сумі 1 507грн 05коп. до 23 травня 2016 року.
Також позичальник зобов`язався сплачувати банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 812грн 50коп., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту.
Згідно пункту 5.1. кредитного договору  у разі прострочення строків погашення щомісячного платежу або його частини позичальник  сплачує банку штраф у розмірі 150грн за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину (с.с.4-10).
Відповідно копії платіжного доручення від 24 травня 2013 року на рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «АКТАБАНК» було перераховано 25 000грн (с.с.11).
23 березня 2018 рокуміж ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір відступлення права вимоги № 2, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем (с.с.17-21).
27 березня 2018 року на адресу відповідача було надіслано повідомлення вих. № 0861624501/Т/972110 про відступлення права вимоги та наявність заборгованості по кредиту (с.с.16).
З наданого суду першої інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 вересня 2019р. у позичальника наявна заборгованість у розмірі 57 293грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 25 000грн, за відсотками у сумі 18грн, за комісією у сумі 27 625грн та штрафними санкціями у сумі 4 650грн (с.с.15).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконані.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту, відсотків та штрафів не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками,  у  такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням  умов,  визначених  змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач уклав з ПАТ «АКТАБАНК», правонаступником якого є позивач, кредитний договір, банк перерахував грошові кошти на його рахунок у ПАТ «АКТАБАНК», а відтак у відповідача виникло зобов`язання повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти за користування ними та штрафні санкції за порушення зобов`язання. 
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», редакція якої діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1)
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Пунктом 2.1.2. кредитного договору № 0861624501/Т/972110 від 24 травня 2013 року визначено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 812грн 50коп., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту, вказаного в п.2.1. цього договору, та включається в суму щомісячного платежу.
 Задовольняючи позов банку в повному обсязі, суд першої інстанції на зазначені положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» уваги не звернув, погодився з нарахуванням позивачем заборгованості з урахуванням положень п.2.1.2 договору, не врахувавши, що супроводження кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». 
Враховуючи вищезазначені норми матеріального права, положення пункту 2.1.2. кредитного договору № 0861624501/Т/972110 від 23 травня 2013 року щодо сплати позичальником комісії за супроводження кредиту суперечать нормам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемними, а відтак застосуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за комісією, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 881грн 50коп., сплачений за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд 
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» комісії за обслуговування кредиту у сумі 27 625грн. скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог, зазначивши, що стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає заборгованість у сумі 29 668грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35625014, яке знаходиться у м. Києві, вул. С. Петлюри, 30, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , судові витрати у розмірі 2 881грн 50коп.
            Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      О.В. Немировська

                                                                                 Т.А. Семенюк