Ухвала
 
26 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 234/14425/18
провадження № 61-4284ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, визнання кредитних договорів недійсними,
ВСТАНОВИВ:
В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, визнання кредитних договорів недійсними. Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 48 553,64 грн та 134,87 доларів США; визнати кредитні договори                      № 18071316205339 від 13 липня 2018 року та № НОМЕР_1 від 13 липня                 2018 року укладені від його імені з відповідачем недійсними; судові витрати покласти на відповідача.
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач неодноразово збільшував свої позовні вимоги і остаточно просив стягнути з відповідача безпідставно списані грошові кошти в сумі 61 741,97 грн та 134,87 доларів США; визнати кредитні договори № 18071316205339 від 13 липня 2018 року та № НОМЕР_1 від 13 липня                2018 року укладені від його імені з відповідачем недійсними.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.   
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів в розмірі 28 902,60 грн та 134,87 доларів США.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму отриману за погашення заборгованості за кредитними договорами № 18071316205339                             від 13 липня 2018 року та № 18071316205281 від 13 липня 2018 року у розмірі                     15 737,37 грн. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
На вказане судове рішення АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року повернуто справу до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо визнання кредитних договорів недійсними відповідно до позовної заяви.
На виконання ухвали апеляційного суду, суд першої інстанції 30 листопада 2020 року ухвалив у справі додаткове рішення, яким доповнив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 травня 2020 року у цивільній справі                        № 234/14425/18, зазначивши у резолютивній частині рішення: «Визнати кредитні договори № 18071316205339 від 13 липня 2018 року та № 18071316205281                         від 13 липня 2018 року, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсними».
Постановою Донецького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишено без задоволення, а рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 травня 2020 року - без змін.
Постановою Донецького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишено без задоволення.
Додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області                                    від 30 листопада 2020 року залишено без змін.
15 березня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у вказаній вище справі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної                                 скарги) - 2 270 грн.  
Предметом спору у цій справі є стягнення безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 61 741,97 грн та 134,87 доларів США; визнання кредитних договорів                          № 18071316205339 від 13 липня 2018 року та № 18071316205281 від 13 липня                 2018 року недійсними.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.   
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі             будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи              від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, визнання кредитних договорів недійсними відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький