ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/3231/20 пров. № А/857/15026/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,
позивач: ОСОБА_1 
представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 380/3231/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до відповідальності,-
суддя в 1-й інстанції – Сидор Н.Т.,
час ухвалення рішення – 16 год. 40 хв.,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 22.10.2020,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП у Львівській області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 4 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП» в частині застосування до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно із оскаржуваним наказом підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є порушення ним службової дисципліни.
Позивач вважав, що притягнення до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, а саме попередження про неповну службову відповідність є  необґрунтованим, винесеним без відповідних на те правових підстав та таким, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано п. 4 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП» в частині застосування до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції у Львівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги, що ч.3 статті 13 Дисциплінарного статуту не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних  стягнень за ступенем їх суворості, а лише визначає види дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Вказана умова застосовується у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведення службового розслідування, що стає підставою  для видачі наказу про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 Дисциплінарного статуту. 

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 березня 2020 року на ім`я  начальника ГУНП у Львівській області надійшов рапорт інспектора ВІОС УКЗ ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про те, що під час здійснення моніторингу веб-сайтів центральних та регіональних засобів масової інформації, а також соціальних мереж, на сторінці «Facebook», виявлено публікацію критичного змісту від 10.03.2020 щодо відмови у прийняті заяви поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП у Львівській області з приводу жорстокого побиття та знущання.
Зазначена обставина ставила приводом для призначення службового розслідування.
Так, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 11.03.2020 № 960 призначено службове розслідування, проведення якого доручено дисциплінарній комісії у складі: голови комісії - старшого інспектора УОАЗОР ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 ; члени комісії - старший інспектор УОАЗОР ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 та заступник начальника ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 ..
Згідно з Висновком службового розслідування щодо порушень службової дисципліни працівниками Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП у Львівській області від 13 березня 2020 року, складеним за результатами проведення вказаного службового розслідування, на підставі зібраних у ході проведення службового розслідування матеріалів, дисциплінарна комісія встановила, що відомості викладені в мережі інтернет щодо не прийняття поліцейськими Перемишлянського відділення Золочівського ВП ГУНП заяви громадянки ОСОБА_6 з приводу жорстокого побиття та знущання, свого документального підтвердження не знайшли.
Водночас в ході проведення службового розслідування установлено порушення службової дисципліни, зокрема серед інших, неналежне виконання  службових обов`язків  зі сторони старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який в порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 3 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п. 6, 7, та п.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, перебуваючи 20.02.2020 в складі СОГ, прибувши за повідомленням щодо крадіжки майна у громадянки ОСОБА_7 не вжив заходів для всебічного, повного, і неупередженого дослідження обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення. Окрім цього, слідчий СВ Перемишлянського ВП ОСОБА_1 в порушення п. 6, 7 Розділу ІІ «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», під час самостійного виявлення обставин, що свідчили про вчинення кримінального правопорушення відносно громадянки ОСОБА_6 (тілесні ушкодження) не доповів рапортом керівникові органу (підрозділу) поліції, що призвело в подальшому до значного суспільного резонансу, та як наслідок, - підриву авторитету поліції серед громадськості.
Пунктом 4 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП» за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. З «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п. 6, 7, та п.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, п. 6, 7 Розділу II «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 13 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.
Позивач вважає його притягнення до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, а саме попередження про неповну службову відповідність необґрунтованим, винесеним без відповідних на те правових підстав та таким, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до відповідальності можливо притягнути лише у випадку доведення вчинення дисциплінарного проступку, що повинно бути доведено належними та допустимими доказами.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків  поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 477 Кримінально-процесуального кодексу України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених зокрема частиною першою статті 122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин), статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження), частиною першою статті 126 (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, без обтяжуючих обставин) тощо.
Враховуючи, що громадянка ОСОБА_6 із письмовою заявою про її побиття до поліції не зверталася (вказана особа звернулась 11.03.2020 до Перемишлянського ВП з письмовою заявою з приводу сексуального насильства щодо неї та нанесення їй тілесних ушкоджень), підстав до порушення провадження у формі приватного обвинувачення працівниками поліції, в тому числі позивачем, не було, як і не було підстав у позивача звертатись із рапортом до керівника органу поліції.
Щодо покликання відповідача у спірному наказі в тій частині, що стосується позивача, як неналежне виконання позивачем службових обов`язків, оскільки ним порушено вимоги ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (обов`язки керівника щодо підлеглих), в якому містяться вісім пунктів яких зобов`язаний дотримуватися керівник, то такі порушення також не є деталізованими та конкретизованими, в чому ж саме полягає порушення позивача як старшого слідчо-оперативної групи в ключі порушень не дотримання наступних зобов`язань:
1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;
2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;
3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;
4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;
5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;
6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;
7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;
8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.
На думку суду першої інстанції, за відсутності належної деталізації та прив`язки до об`єктивних ознак ймовірного дисциплінарного проступку, наведені звинувачення носять лише загальний декларативний характер та не можуть слугувати підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити  наступне. 
Законодавець чітко визначив, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення таким поліцейським дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Службова дисципліна за Дисциплінарним статутом досягається дотриманням поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
У ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваний в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача пункт 4 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП» за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. З «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п. 6, 7, та п.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, п. 6, 7 Розділу II «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 13 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», та застосування до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність, прийнятий за наслідками проведеного службового розслідування, оформленого висновком від 13.03.2020 року.
Згідно з вказаним висновком, під час службового розслідування були встановлені обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Таким чином, саме за скоєння дисциплінарного проступку до позивача застосовано дисциплінарне стягнення.
Доводи позивача щодо відсутності в його діях складу дисциплінарного проступку не приймаються судом до уваги враховуючи наступне.
Службова дисципліна, окрім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
П.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, яким передбачено, що слідчий на місці події керує діями інших членів СОГ та відповідає за якість проведення огляду місця події; разом з іншими членами СОГ, залученими спеціалістами, запрошеними потерпілими, свідками та іншими учасниками кримінального провадження в установленому КПК України порядку фіксує відомості щодо обставин учинення кримінального правопорушення; вилучає речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, та речі, вилучені з обігу, у тому числі матеріальні об`єкти, придатні для з`ясування обставин, що підлягають доказуванню, забезпечує в установленому порядку їх належне зберігання для подальшого направлення для проведення судової експертизи; має право заборонити будь-якій особі перебувати на місці огляду або залишати його до закінчення огляду та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню огляду.
П. 6 Розділу II «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019, якими передбачено, що поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.
П. 7 Розділу II «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019, якими передбачено, що поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.
За рішенням керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, відомості про виявлене кримінальне правопорушення уповноважена службова особа реєструє в ІТС ІПНП (журналі ЄО в разі тимчасової відсутності технічних можливостей унесення таких відомостей до ІТС ІПНП) та невідкладно, але не пізніше 24 годин реєстрації передаються:
- до органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) або передання цих відомостей до органів (підрозділів) поліції нижчого рівня та їх внесення до ЄРДР;
- у міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах - до органів (підрозділів) поліції, на території обслуговування яких сталася така подія, для прийняття відповідних рішень та внесення до ЄРДР.
Такому висновку про допущення позивачем дисциплінарного проступку передували наступні події, висвітлені у висновку службового розслідування, а саме.
« 11 березня 2020 року на ім`я начальника ГУНП у Львівській області надійшов рапорт інспектора ВІОС УКЗ ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про те, що  під час здійснення моніторингу веб-сайтів центральних та регіональних засобів масової інформації, а також соціальних мереж, на сторінці «Facebook», виявлено публікацію критичного змісту від 10.03.2020 щодо відмови у прийняті заяви поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП у Львівській області з приводу жорстокого побиття та знущання.
Проведеним з даного приводу службовим розслідуванням установлено, що 20.02.2020 до Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області зі служби « 102» надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що протягом місяця колежанка її невістки викрала з помешкання золоті вироби, гроші та паспорт громадянина України, на який в подальшому було оформлено кредит, а паспорт викинуто. Також ОСОБА_7 повідомила, що вказана особа називає себе ОСОБА_6 ..
Вказане повідомлення зареєстровано до ЄО Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області за № ЄО № 511 від 20.02.2020 та на місце події скеровано СОГ у складі: слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та оперуповноваженого СКП Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_8 , котрі по прибуттю на місце події запросили до адмінприміщення Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП усіх учасників події, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , на обличчі якої були синці та гематоми (в процесі службового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_6 розшукувалась Галицьким відділенням поліції Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, як безвісно відсутня).
Прибувши, 20.02.2020 до адмінприміщення Перемишлянського ВП Золочівського ВП громадянка ОСОБА_7 звернулася до працівників поліції із заявою про припинення розгляду її повідомлення, оскільки «...воно було передчасним, конфлікт із ОСОБА_6 , вичерпано. Претензій до нікого не маю...».
Цього ж дня, із ОСОБА_6 , працівниками Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, було проведено спілкування на предмет отримання тілесних ушкоджень, однак остання від надання пояснень та написання заяви відмовилася. Після чого всіх учасників події було відпущено додому.
Крім того, 21.02.2020 ОСОБА_6 знову прибула до Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП разом з ОСОБА_10 , соціальним педагогом Перемишлянського професійного ліцею (у якому навчалася ОСОБА_6 ). 
Лише 11.03.2020 ОСОБА_6 звернулася до Перемишлянського ВП з письмовою заявою з приводу сексуального насильства щодо неї та нанесення їй тілесних ушкоджень, після чого інформацію по вказаному факту було внесено до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.
Досліджуючи обставини, які мали місце 20.02.2020 року, колегія суддів не отримала належного пояснення від позивача щодо чіткої хронології дій, які мали місце у вказаний день. 
На запитання судді головуючого, чи мали місце зовнішні ознаки тілесних ушкоджень у громадянки ОСОБА_6 , позивач підтвердив вказані обставини, разом з тим, відповідаючи на наступне запитання, яким чином встановлювались чи заперечувались обставини виклику слідчо-оперативної групи, яку очолював позивач, за зверненням громадянки ОСОБА_7 , позивач не надав чіткої відповіді. Також, позивач зазначив про прибуття слідчо-оперативної групи за місцем проживання особи, яка звернулась з заявою про факт крадіжки особистих речей. Колегія суддів не отримала відповіді на запитання, чи допитувались громадяни, які знаходились у вказаному приміщенні, шляхом складення акту, тощо. Матеріалами службового розслідування підтверджується, що громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сирота, повідомила про те, що 20.02.2020 її побила ОСОБА_7 .. 
На підставі матеріалів службового розслідування, колегія суддів встановила, що внаслідок непрофесійних дій слідчо-оперативної групи, керівником якої 20.02.2020 року був старший слідчий СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , не було вжито необхідних заходів, що мали сприяти наданню допомоги особі, яка отримала побої, повідомлення керівництва про можливі заходи для встановлення обставин подій, оскільки в подальшому громадянка ОСОБА_6 підтвердила про здійснення сексуального насильства щодо неї та нанесення їй тілесних ушкоджень, після чого інформацію по вказаному факту було внесено до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.
Суд звертає увагу, що головним завданням поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний  вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Позивач, склавши Присягу працівника Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народові, дотримуючись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Приступивши до виконання своїх обов`язків на посаді, позивач взяв на себе не тільки права, але і обов`язки, а отже мав усвідомлювати, що за їх порушення та/або невиконання він може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем порушено службову дисципліну, не вчинивши дії по перевірці особових даних громадянки ОСОБА_6 , не повідомлення про зазначену подію керівництво, неналежним з`ясуванням обставин, що мали місце за фактом повідомлення зі служби «102» Перемишлянський ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області заяви ОСОБА_7 про факт крадіжки, оцінка цього повідомлення в контексті неправдивого виклику поліції та можливості притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб, а отже, підтверджують вчинення дисциплінарного проступку.
Суд вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення є співмірним вчиненому дисциплінарному проступку, який привів до порушення вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», пунктів 3, 5, 6, 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 11 Розділу ІІ Інструкції від 07.07.2017 року № 575, розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179.
Право вибору виду дисциплінарного стягнення відповідно до норм Дисциплінарного статуту належить особі, яка проводить службове розслідування, з урахуванням характеру проступку, обставин, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського та його ставлення до служби.
Крім того, суд зазначає, що термін «дискреційне повноваження» відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, прийнятої 11.03.1980 року на 316-му засіданні заступників міністрів означає повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-3063а16 висловило правову позицію про те, що: «… суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 КАС…».

З огляду на викладене, Наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП» в частині застосування до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність прийнятий на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення, тобто відповідає критеріям, визначених ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволенні позовних вимог відмовити.  

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 380/3231/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до відповідальності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 01 квітня 2021 року