Дата документу 03.03.2021 Справа № 310/1148/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №310/1148/16               Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Провадження № 22-ц/807/478/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Крилової О.В.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN03000181023317 від 08.08.2014 року в розмірі 33120,49 грн. та судового збору в розмірі 1378 грн.
Позовна заява вмотивована тим, що відповідно до укладеного договору SAMDN03000181023317 від 08.08.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 26,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком  договір.
Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, тому станом на 20.01.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 33120,49 грн.
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 33 120,49 грн. та судові витрати.
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання вищевказаного кредитного договору недійсним.
В зустрічному позові зазначив, що кредитний договір він особисто не укладав, намірів укладати договір не мав, договір не підписував, картка йому не видавалась, коштів не отримував. Після отримання позовної заяви про стягнення заборгованості він звернувся до ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про факт підробки документів, шахрайства.
Просив суд взнати недійсним Договір SAMDN03000181023317 від 08.08.2014 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором  в сумі 33120,49 грн., яка складається з: 21645,49 грн. –  заборгованість за кредитом;  9421,64 грн. –  заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1553,36 – штраф (процентна складова).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 1378,00 грн.
Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду за позовом АТ КБ «ПрвиатБанк» до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до нього відмовити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з позивача.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним нормам.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Ат КБ «ПрвиатБанк» про визнання недійсним кредитного договору не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог. Станом на час розгляду справи відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором, заборгованість за кредитним договором не погашена.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно договору №SAMDN03000181023317 від 08.08.2014 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.04.2018 року по справі № 310/6896/16-к (провадження 1-кп/310/47/18) ОСОБА_3 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (т. 2 а.с. 11-31).
При цьому вироком встановлено, що серпні 2014 року, точну дату слідством не встановлено, знаходячись на території м. Бердянську Запорізької області ОСОБА_3 спільно з іншою Особою з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою повідомила ОСОБА_4 про можливість отримання банківських послуг та бонусів на кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк». Після чого ОСОБА_4 , розуміючи можливість отримання додаткових послуг від банку, самостійно, будучи введеною в оману ОСОБА_3 , передала їй кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк», відкриту на ім`я її чоловіка ОСОБА_1 та повідомила її пін код. Далі в період часу з 2014 року по березень місяць 2016 рік, ОСОБА_3 та інша Особа, маючи доступ до кредитних коштів на зазначеній картці, за попередньою змовою групою осіб, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зняття готівки з картки потерпілої, перерахування з рахунку на інші банківські рахунки та поповнення мобільних номерів, повторно, заволоділи кредитним лімітом по кредитній картці банку ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 40 000 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_1 майнову шкоду на вказану суму.
З вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_3 засуджена в тому числі за те, що спільно з працівником ПАТ КБ «Приватбанк» вчинили злочин проти ОСОБА_1 . 
Вироком встановлено, що ОСОБА_3 вчинила численні випадки незаконного заволодіння чужим майном, діючи спільно з невстановленим в ході розслідування працівником ПАТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, з вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_3 з невстановленими особами заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 , котрі знаходились на картковому рахунку. Отже, даний факт виключає отримання платинової картки відповідачем, та підтверджує що останній жодних карток не отримав, та не підписував жодних документів.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, судом встановлено, що злочин стався з вини не лише ОСОБА_3 а й працівника ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно пояснень ОСОБА_1 , викладених у вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.04.2018 року: «Потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що відносин з ОСОБА_3 у нього немає ніяких. У кінці вересня 2015 року від представника «Приватбанку» він дізнався про те, що він має борг по платиновій кредитці 15 000 грн. за договором від 08. 08. 2014 року, проте коли підняли договір виявилося, що підпис на договорі не його. В подальшому його дружина йому призналася, що це вона віддала його кредитну картку «Голд» ОСОБА_3 на її прохання без його згоди. В даний час на нього відкрито 2 картки із загальним боргом у 80 000 грн.».
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, вказаному вироку оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем було укладено кредитний договір і останній отримав грошові кошти та підписав документи. 
Крім того, з матеріалів сапери вбачається, що згідно ухвали суду від 06.09.2016 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України.
03.01.2017 року до суду надійшло повідомлення Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що відповідно до діючої методики судово-почеркознавчої експертизи ідентифікаційне дослідження можливе лише за наявності зіставимих об`єктів. В даному випадку досліджений об`єкт не відповідає даній вимозі, оскільки різниться з наданими зразками та транскрипцією, формою, розміром, будовою. Відповідно, об`єкт дослідження та надані зразки незіставимі між собою.
Таким чином, з вказаного повідомлення вбачається, що надані на дослідження зразки були підписані не ОСОБА_1 , а іншою особою
Колегія суддів дійшла висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладався саме ОСОБА_1 , що рух коштів за оспорюваним договором відбувався саме з волі та відома самого ОСОБА_1 .
Таким чином, вилучення кредитних коштів сталося не з вини ОСОБА_1 .
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.04.2018 року встановлено, що ОСОБА_3 вчинила численні випадки незаконного заволодіння чужим майном, діючи спільно з невстановленим в ході розслідування працівником ПАТ КБ «ПриватБанк».
Вказаним вироком встановлено, що злочин стався з вини не лише ОСОБА_5 , а й працівника ПАТ КБ «ПриватБанк».
Суд першої інстанції зазначене не врахував, не надав належної оцінки вироку та повідомленню про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 381 – 384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року у цій справі скасувати в частині задоволення первісного позову та прийняти в цій частині постанову наступного змісту.
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 388 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: